ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2021 року
м. Харків
справа №641/1139/19
провадження №22-ц/818/561/21
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 
за участю секретаря:.Сізонової О.О.
учасники справи:

позивач – Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,

відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 
на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року у складі судді Курганникової О.А.,-
в с т а н о в и в:
19 лютого 2019 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» ( далі за текстом - АТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором №014/1150/74/95660 від 03.12.2007 в розмірі 17 036,62 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 3 813,68 доларів США та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 13 222,94 доларів США.
Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 року в розмірі 17 036,62 доларів США. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1  та ОСОБА_2  на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір в розмірі 7121,39 грн.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2019 року заяву відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року скасовано.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі АТ «Райффайзен Банк Аваль» , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, як незаконне та необґрунтоване, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Райфайзен Банк Аваль» та стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 в розмірі 39 054 доларів США 36 центів, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі – 25730 доларів США 61 центів, заборгованості за відсотками у розмірі 13323, доларів США 75 центів та судові витрати. 
Зазначає, що укладений між ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райфайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 кредитний договір не виконувався належним чином, у зв`язку з чим станом на 14.12.2018 виникла заборгованість за кредитним договором в розмірі 39054,36 доларів США. 
Вказує, що судом першої інстанції неправомірно застосовано строки позовної давності, оскільки згідно з умовами кредитного договору датою остаточного погашення кредиту встановлено 03.12.2027 року, останній платіж за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 13.03.2015 року, а тому строк позовної давності для пред`явлення вимог за кредитним договором розпочався 13.03.2015 року. У 2016 році ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ «Райфайзен Банк Аваль» про визнання припиненим договору іпотеки, який було укладено на забезпечення зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.12.2016 , яке набуло чинності 04.01.2017, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Таким чином загальний строк позовної давності було перервано подачею ОСОБА_1 вказаного позову. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року - без змін.
Відзив мотивовано тим, що надіславши вимогу Банк встановив новий строк виконання зобов`язання за кредитним договором, а графік повернення кредиту втратив чинність. Відповідно з дати вказаної у вимозі починається перебіг строку позовної давності. Саме такий висновок зроблено судом першої інстанції, що не суперечить правовій позиції Верховного суду (справа №6-174цс 16 та справа №6-2251 цс 16.).
Також зазначає, що висновки Банку щодо переривання перебігу позовної давності подачею ОСОБА_1  позову про визнання договору іпотеки припиненим з моменту набрання рішенням законної сили по справі №641/8693/16 є безпідставними та необґрунтованими.Оскільки договором поруки, укладеним між Банком та Поручителем, не визначено строку дії поруки, то позов до поручителя Банком може бути пред`явлено протягом 6 місяців з дати, встановленої для дострокового погашення заборгованості. У зв`язку з тим, що цей строк Банком порушено, то порука припинилася. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відзив мотивовано тим, що позивачем пропущений строк позовної давності, а сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено до ухвалення рішення судом є підставою для відмови у позові. Банк скористався своїм правом, надіславши вимогу про дострокове виконання зобов`язань, змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, зазначивши днем його остаточного погашення «не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї Вимоги». Проте Банк звернувся з позовом 19.02.2019 року, через більш ніж 6 років.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що станом на 14.12.2018 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 складає 39 054,36 доларів США, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 25 730,61 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3 813,68 доларів США; заборгованість за відсотками в розмірі 13323,75 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 13222,94 доларів США. Позичальник ОСОБА_1 та поручитель ОСОБА_2 отримали вимоги від 23.11.2012 року та письмові повідомлення Банку про зміну умов Кредитного договору, згідно з якими Банк скористався своїм правом, передбаченим ч.2 ст. 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором, зазначивши днем його остаточного погашення «не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги». В даному випадку перебіг позовної давності починається за перебігом 60 календарних днів з дати вимоги. Вимога Банком датована 23.11.2012, а тому шістдесят календарних днів сплило 22.01.2013 року. Станом на час звернення до суду порука припинилася. Банк звернувся з позовом 19.02.2019 року, тобто з пропуском позовної давності.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 03.12.2007 року між Відкритим Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 (Позичальник) укладено кредитний договір №014/1150/74/95660, відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в сумі 29 435 доларів США строком до 03.12.2027 зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 13% річних ( т. 1 а.с. 9-16).
В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором 03.12.2007, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 (Поручитель) укладено договір поруки № 014/1150/74/95660/2, за умовами якого поручитель зобов`язалась відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 за основним договором, зокрема, за повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати комісії, пені, штрафів, відшкодувати витрати та збитки банку, пов`язані із неналежним виконанням позичальника умов договору. Відповідно до п. 4.1 договору поруки відповідальність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарною.
Пунктом 5.1. Договору поруки передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання і діє до повного виконання Боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових зобов`язань в повному обсязі (т. 1 а.с. 18-19)
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14.12.2018 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 складає 95318,71 доларів США, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 25730,61 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3813,68 доларів США; заборгованість за відсотками в розмірі 13323,75 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 13222,94 доларів США та розрахована пеня в сумі 56264,35 доларів США. (т. 1 а.с. 6-8).
Останній платіж боржником за кредитним договором №014/1150/74/95660 від 03.12.2007 року був зроблений, відповідно до наданих банком розрахунків, 13.03.2015 року.
23 листопада 2012року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якій вимагає протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі у розмірі 30150,43 доларів СШАП , із них : 27498,30дол.США – заборгованість по сумі Кредиту, 1708,36 дол. США – несплачені відсотки, 943,77 дол. США нарахована пеня. ( т. 1 а.с. 75) .
23 листопада 2012року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав поручителю ОСОБА_2 аналогічну вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. ( а.с. 77-78) .
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, визнано припиненим договір іпотеки від 03.12.2007, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 79-83).
В заяві про перегляд заочного рішення, а також у відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 просила застосувати позовну давність.( т. 1 а.с. 64-74, 98-105).
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Положеннями частини першої статті 530 цього Кодексу передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Розрахунком заборгованості  ОСОБА_1  за кредитним договором від 03 грудня 2007 року № 014/1150/74/95660 підтверджено факт порушення відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору та невиконання зобов`язань, що випливають з нього.
З розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж з повернення кредитних коштів було здійснено 13 березня 2015 року.
Станом на 14.12.2018 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 складає 95318,71 доларів США, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 25730,61 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 3813,68 доларів США; заборгованість за відсотками в розмірі 13323,75 доларів США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 13222,94 доларів США та розрахована пеня в сумі 56264,35 доларів США. ( т. 1 а.с. 6-8).
Факт наявності заборгованості відповідачами по справі не спростовано.
Умовами кредитного договору передбачено, що грошові кошти, які мають бути сплачені позичальником щомісячно рівними частинами, в сумі, яка включає в себе погашення частини суми кредиту та процентів за користування цим кредитом, сума щомісячного ануїтетного платежу – 344,85 доларів США 85 центів підлягає сплаті щомісячно 14 числа кожного календарного місяця протягом строку кредиту ( п.п. 1,3,2;1.3.3 кредитного договору). 
Пунктом 9.1 кредитного договору встановлено: у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату пред 'явлення вимоги, включаючи процент за Кредитом в тому числі, прострочені проценти, пеню та штрафи відповідно до цього договору.
Відповідно до п. 9.3. кредитного договору позичальник зобов`язаний виконати вимогу кредитора про дострокове погашення грошових зобов`язань за цим договором протягом не більше 30 календарних днів з моменті її пред`явлення. У разі невиконання позичальником цієї вимоги кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки або пред`явити вимоги поручителю або вжити заходів для стягнення заборгованості позичальника за цим договором.
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 28 березня 2018 року № 14-10цс18.
З матеріалів справи убачається, що 23 листопада 2012 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якій вимагає протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги, здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі у розмірі 30 150 ,43 доларів СШАП , із них : 27498,30дол.США – заборгованість по сумі Кредиту, 1708,36 дол. США – несплачені відсотки, 943,77 дол. США нарахована пеня. ( т. 1 а.с.75) .
Отже, звернувшись до відповідача з достроковою вимогою про повернення кредиту банк змінив строк виконання основного зобов`язання.
Згідно зі статтею 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як встановлено частиною першою статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено на 22 січня 2013 року(через 60 днів з дати направлення кредитором вимоги позичальнику), то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише в лютому 2019 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанцій про пропуск позовної давності в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 є обґрунтованими.
Щодо правових підстав припинення поруки.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.
Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).
Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує поняття «термін», який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Пунктом 5.1. Договору поруки, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 передбачено, що цей договір набуває чинності з дати його підписання і діє до повного виконання Боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових зобов`язань в повному обсязі.
З матеріалів справи убачається, що 23 листопада 2012 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслав поручителю ОСОБА_2 вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором , в яких повідомив про наявність заборгованості позичальника за кредитом та відсотками, про нарахування пені, а також про те, що у разі її непогашення в 60-денний строк банк прийме рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором , чим змінив строк виконання основного зобов`язання. ( а.с. 77-78) .
Факт направлення позичальнику та поручителю вимоги у 2012 році Банк не заперечував. 
Непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.
У договорі поруки, укладеному між банком та ОСОБА_2 , не визначено строк поруки .
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, у тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року справа № 604/156/14-ц, провадження № 14-644цс18.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що строк виконання основного зобов`язання було змінено на 22 січня 2013 року, дійшов обґрунтованого висновку, що на момент звернення до суду із цим позовом ( лютий 2019 року) порука ОСОБА_2 припинилася, а тому позов у цій частині не підлягав задоволенню.
Доводи апеляційної скарги, що загальний строк позовної давності було перервано подачею ОСОБА_1 позову у 2016 році , а тому строки звернення Банку до суду не були порушені колегією суддів не приймаються до уваги з огляду на таке.
В матеріалах справи наявне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 грудня 2016 року , яким у задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено, визнано припиненим договір іпотеки від 03.12.2007, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ( т. 1 а.с. 79-83).
Підставою для відмови в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки є застосування судом позовної давності до вимог Банку про стягнення основної заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2007 року за № 014/1150/74/95660. 
Також не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодосолідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 в розмірі 39054 доларів США 36 центів, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі – 25730 доларів 61 центів, заборгованості за відсотками у розмірі 13323, доларів 75 центів, та суми судового збору за подачу апеляційної скарги.
Відповідно до частини 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Звертаючись з повозом АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив стягнути солідарно з   ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на свою  користь заборгованість за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 в розмірі 170 36,62 доларів США, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 3813,68 доларів США, простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 13222,94 доларів США, відшкодувати судові витрати.
Вимоги апеляційної скарги щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 014/1150/74/95660 від 03.12.2007 в розмірі 39054 доларів США 36 центів, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі – 25730 доларів 61 центів, заборгованості за відсотками у розмірі 13323, доларів 75 центів не підлягають розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки такі вимоги не були предметом розгляду у суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 липня 2020 року  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                                     О.В. Маміна

Судді:                                                                                                  С.С. Кругова

                                                                       Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення складено 28 квітня 2021 року.