ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2021 року	Львів	Справа № 460/6568/20 пров. № А/857/6223/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного правління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №460/6568/20 (головуючий суддя Зозуля Д.П., м. Рівне) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного правління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: а) визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, що полягає у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 25.09.1992 по 31.05.2002 та з 01.07.2002 по 31.12.2003;
б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 25.09.1992 по 31.05.2002 і з 01.07.2002 по 31.12.2003 та провести перерахунок призначеної пенсії, починаючи з моменту призначення - 27.11.2019, із врахуванням вищевказаного періоду.
Рішенням від 03 лютого 2021 року Рівненський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періодів здійснення ним підприємницької діяльності: з 01.07.1993 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 30.09.1997 та з 01.01.1998 по 30.06.2000.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди здійснення ним підприємницької діяльності: з 01.07.1993 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 30.09.1997 та з 01.01.1998 по 30.06.2000.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області провести перерахунок ОСОБА_1 призначеної пенсії, починаючи з дати призначення - 27.11.2019, із урахуванням зарахування до його страхового стажу періодів здійснення ним підприємницької діяльності: з 01.07.1993 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 30.09.1997 та з 01.01.1998 по 30.06.2000.
В решті позовних вимог ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії – відмовив.
Стягнув на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з бюджетних асигнувань    Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м. Рівне, 33028; код ЄДРПОУ 21084076) сплачений судовий збір в сумі 630,80 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що відповідно до картки особового рахунку ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні та здійснював підприємницьку діяльність, що з 2002 року підтверджується поданою звітністю (довідка ОК-5) та коштами, які частково (не за всі періоди або не у повному розмірі) надходили від сплати ним страхових внесків.
Проте є періоди, за які позивач не надав доказів сплати ним страхових внесків, а також документів, які б підтверджували систему оподаткування, на якій перебував позивач, що відповідно до чинного законодавства було обов`язковим.
Так, відповідно до п. 3-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: - з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; - з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до матеріалів справи, зокрема, згідно з довідкою податкового органу, позивач, як платник податків, перебував на обліку у Рокитнівській ДПІ Сарненського управління ГУ ДФС у Рівненській області з 25.10.1992 по 24.02.2014, однак відомості про те, на якій системі оподаткування він перебував, у зазначеній вище довідці відсутні.
Апелянт також вказує на те, що згідно з електронним особовим рахунком пенсію позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 28 років 6 місяців 9 днів, до якого враховано періоди здійснення ним підприємницької діяльності: 01.07.1993-30.03.1996, 01.07.1996-31.12.1996, 01.04.1997-30.09.1997, 01.04.1998-30.09.1998, 01.07.1999-30.09.1999 на підставі додатково наданих позивачем 27.12.2019 платіжних доручень про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду.
Щодо інших спірних періодів, то такі, на переконання апелянта, правомірно не враховано до страхового стажу позивача.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 з 25.02.1992 здійснював підприємницьку діяльність на підставі свідоцтва про державну реєстрацію підприємницької діяльності без створення юридичної особи №37 від 25.02.1992 (а.с.12).
Надалі він був зареєстрований фізичною особою – підприємцем і взятий на облік, як платник податків, у встановленому законом порядку, про що 04.09.1995 до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис за №26030170000000331. Свою підприємницьку діяльність позивач припинив 24.02.2014 за власним рішенням (а.с. 13).
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою про призначення йому пенсії за віком, що не заперечується відповідачем.
Відповідач листом від 13.02.2020 № 147-779/О-02/3-1700/20 повідомив про те, що пенсію позивача обчислено з урахуванням страхового стажу 24 роки 9 днів. При цьому вказано, що заявником за період здійснення підприємницької діяльності у 1993-1999 роках сплачувались страхові внески, однак у платіжних дорученнях про їх сплату відсутні відомості про систему оподаткування, на якій перебував позивач, а тому ці періоди не зараховується до його страхового стажу, який дає право на призначення йому пенсії за віком. Водночас зауважено, що у разі подання позивачем копій документів, в яких вказано систему оподаткування, на якій перебував позивач, а також первинних документів про сплату страхових внесків за періоди, за які не підтверджено страховий стаж, такі періоди будуть приведені у відповідність до сплачених внесків (а.с. 29-30).
Поряд з цим, повідомлено про те, що згідно з індивідуальними відомостями, які містяться в системі персоніфікованого обліку позивач сплачував за себе страхові внески, як підприємець за червень 2002 року та за період з 01.01.2004 по 31.12.2013. 
Згідно з листами Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 31.07.2019 №7540/ФОП/17-00-08-02-06 та від 20.03.2020 №3754/ФОП/17-00-51-05 ОСОБА_1 повідомлено, що він перебував на обліку, як суб`єкт підприємницької діяльності в період з 25.09.1992 по 24.02.2014. Проте, надати інформацію про сплату ним внесків на загальнообов`язкове пенсійне страхування за період з 1993 по 1997 роки є неможливим, оскільки строк зберігання особових рахунків платників податків в яких відображена ця інформація становить 5 (п`ять) років і такі документи роки наразі знищені (а. с. 10-11, 33).
Згідно з довідкою про сплату податків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 від 01.01.2013, яка була подана позивачем до пенсійного органу з 1993 року по 1997 рік підприємець сплачував страхові внески за такі періоди: з 01.07.1993 по 31.12.2096, з 01.04.1997 по 30.09.1997, що підтверджується відповідним платіжними документами долученими до такої довідки.
Листом відповідача від 30.11.2020 №2982/03-16 (вже під час розгляду цієї справи у суді) позивача повідомлено, що йому зараховано періоди здійснення ним підприємницької діяльності: з 01.07.1993 по 30.03.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 30.09.1997, з 01.04.1998 по 30.09.1998, з 01.07.1999 по 30.09.1999.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо не зарахування періоду його підприємницької діяльності з 25.09.1992 по 31.05.2002 та з 01.07.2002 по 31.12.2003 до страхового стажу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та    законних інтересів.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що періоди, за які позивач сплачував страхові внески, здійснюючи підприємницьку діяльність, підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача. Щодо періоду з 01.01.1998 по 30.06.2000,  то єдиною умовою для зарахування стажу була реєстрація позивача як підприємця, незалежно від сплати або несплати внесків до Пенсійного фонду. А тому суд вказаний період також зарахував до страхового стажу позивача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України   визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них      обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту “а”   статті 3 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (надалі – Закон №1788)   право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема: особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно  зі статтею 56 Закону №1788   до видів трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, віднесено, серед іншого: роботу, виконувану на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв; будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків.
Зі змісту наведених правових положень видно, що обов`язковою умовою набуття права на трудову пенсію є наявність стажу роботи на підприємствах та в організаціях, за умови сплати останніми страхових внесків до Пенсійного фонду України.
За змістом ч.1   ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (надалі – Закон №1058) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Частинами 1, 2   ст. 24 Закону №1058   встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього   Закону   за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Отже, страховий стаж - це період роботи (за який сплачувалися відповідні страхові внески), який обчислюється органами Пенсійного фонду при призначенні особі пенсії, з метою визначення її розміру.
Разом з цим, визначальною умовою для зарахування особі періоду зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу є сплата нею страхових внесків в Пенсійний фонд.
Так, суд першої належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що  позивач перебував на загальній системі оподаткування та сплачував страхові внески за такі періоди: з 01.07.1993 по 31.12.1996 та з 01.04.1997 по 30.09.1997, що підтверджується відповідним платіжними документами, долученими до матеріалів справи.
Також, листом відповідача від 30.11.2020 №2982/03-16 (під час розгляду цієї справи у суді першої інстанції) позивача повідомлено, що йому зараховано періоди здійснення ним підприємницької діяльності: з 01.07.1993 по 30.03.1996, з 01.07.1996 по 31.12.1996, з 01.04.1997 по 30.09.1997, з 01.04.1998 по 30.09.1998 та з 01.07.1999 по 30.09.1999. 
Тобто, в цій частині позовні вимоги фактично визнані відповідачем, а тому суд підставно їх задовольнив. 
Крім того, суд першої інстанції також обґрунтовано врахував до страхового стажу позивача й період з 01.04.1996 по 30.06.1996, оскільки за цей період позивач сплатив внески до Пенсійного фонду, що засвідчується платіжним дорученням від 16 липня 1996 року №18. Отже, вказаний період, безпідставно не зарахований відповідачем до страхового стажу позивача.
Щодо періоду підприємницької діяльності позивача з 01.01.1998 по 30.06.2000, в частині якого суд першої інстанції задовольнив позовну вимогу, колегія суддів зазначає наступне.
Пп.1 п.3-1 розділу  XV  Перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із  статтею 26 цього Закону  включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
- з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
- з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з п.4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, час роботи осіб, які займаються підприємницькою  діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 01 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного  фонду України про сплату страхових внесків (додаток №1).
Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб-підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно  від суми сплачених коштів.
Відповідно до пп.2 п.2.1 розділу П Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи: документи про стаж, що визначені  Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637. За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого  постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року №10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції  постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або  свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З огляду на вказане, до страхового стажу включаються  період здійснення особою підприємницької діяльності, за певних умов, а саме: до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; з 01 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців при підтвердженні цього статусу довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування чи сплати фіксованого податку, або спеціальним торговим патентом, або  свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, або довідкою, виданою податковою інспекцією про перебування особи на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності із зазначенням системи оподаткування та інформації про сплату податку; тобто особа має підтвердити статус підприємця і обрану систему обліку і звітності (через сплату єдиного податку, фіксованого податку), або сплату страхових внесків; з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів, що підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Для зарахування до страхового стажу періоду здійснення фізичною особою підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування необхідно підтвердити сплату страхових внесків за цей період, зокрема доказом сплати є довідка із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (за формою 5-ОК).
Матеріалами справи підтверджується, що надані позивачем документи, зокрема лист Державної податкової інспекції у м. Рівному ГУ ДФС у Рівненській області від 31.07.2019 №7540/ФОП/17-00-08-02-06 та від 20.03.2020 №3754/ФОП/17-00-51-05 підтверджує лише факт перебування ОСОБА_1 на обліку як суб`єкта підприємницької діяльності в період з 25.09.1992 по 24.02.2014. Проте такий не підтверджує факт здійснення позивачем у період з 01.01.1998 по 30.06.2000 підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування. 
Позивач також не надав визначених законодавством торгового патенту, свідоцтва про сплату єдиного податку, патенту про сплату фіксованого розміру прибуткового податку або довідки про сплату страхових внесків за весь цей період.
Разом з тим, за вказаний проміжок часу, відповідно до листа пенсійного органу від 30.11.2020 №2982/03-16 сплата позивачем страхових внесків підтверджена з 01.04.1998 по 30.09.1998 та з 01.07.1999 по 30.09.1999.
Відтак, наведені вище періоди теж підлягають врахуванню до страхового стажу позивача.
Проте суд першої інстанції на вказані обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог про зарахування до страхового стажу позивача повністю періоду з 01.01.1998 по 30.06.2000. 
В силу приписів  ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, має місце порушення норм матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1  статті 317 КАС України  є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення.
Керуючись ст. ст. 243,  311, 315, 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного правління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити частково.
Скасувати рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року у справі №460/6568/20 в частині задоволення позовних вимог за період з 01.01.1998 по 30.06.2000, та прийняти постанову, якою позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в цій частині задовольнити за період з 01.04.1998 по 30.09.1998 та з 01.07.1999 по 30.09.1999.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених  ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 08.06.2021.