Справа № 2-3241/11                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/2910/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 
Категорія: 84

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Ванівського О.М.
суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.
секретаря: Симець В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2  на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про визнання виконавчого листа №2-3241/11 (2/465/1184/14), виданого 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню.
Заяву обґрунтовували тим, що 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчий лист №2-3241/11 (2/465/1184/14) про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») заборгованості по невиконаним зобов`язанням за Кредитним договором № KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 967 385 доларів 25 центів США, що станом на 14.11.2013 року становить 7 732 310, 30 грн. та судовий збір з розгляду цієї справи в розмірі 1 700,00 грн. 
5 жовтня 2015 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 48908906 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») заборгованості по кредитному договору № KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 7 732 310,30 грн. та судовий збір з розгляду цієї справи в розмірі 1 700,00 грн., боржник - ОСОБА_2 5 жовтня 2015 року постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження ВП № 48908998 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») заборгованості по кредитному договору № KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 7 732 310,30 грн. та судовий збір з розгляду цієї справи в розмірі 1 700,00 гри., боржник - ОСОБА_1 . 
Відповідно до листа стягувача від 07.05.2020 року за № 10209/70 та листа стягувача від 07.05.2020 року за № 10208/70, правонаступника ПАТ «ВіЕс Банк» - ПАТ «Таскомбанк», заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по виконавчому документу №2-3241/11 від 10.09.2014 року анульована. З листа стягувача правонаступника ПАТ «ВіЕс Банк» - ПАТ «Таскомбанк», борг по кредитному договору № KF 45482 від 07.11.2007 р. в сумі 967 385 доларів 25 центів США, що стягувався у примусовому порядку на підставі виконавчого листа №2-3241/11 (2/465/1184/14) виданого «10» вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова - відсутній. За таких обставин, у боржників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наявні всі правові підстави для звернення до суду в порядку ст. 432 ЦПК України із заявою про визнання виконавчого листа №2-3241/11, 2/465/1184/14 виданого «10» вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова таким, що не підлягає виконанню. Просили визнати виконавчий лист №2-3241/11 (2/465/1184/14), виданий 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа №2-3241/11 (2/465/1184/14), виданого 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню – залишено без задоволення.
Вказану ухвалу суду оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Вважають, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Покликаються на те, що всупереч нормам ЦПК України, суд не призначив дату судового засідання та не викликав сторони у судове засідання для розгляду скарги у встановленому законом порядку, а просто виніс ухвалу про відмову в задоволенні скарги, не давши можливості сторонам надати свої пояснення чи заперечення, не витребувавши матеріали виконавчого провадження та як наслідок не з`ясувавши належним чином всі обставини справи. Звертають увагу на те, що оскаржувана ухвала не містить достатнього обґрунтування для відмови у задоволенні заяви.
Просять ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задоволити їх заяву в повному обсязі.
У судове засідання 09 червня 2021 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , державний виконавець державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О. у цій справі не з`явилися, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
При вищевикладених обставинах,апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання сторін і на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу за відсутністю ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , державного виконавця державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Роман Н.О.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задоволити частково.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення без задоволення заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що 21 травня 2020 року відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на адресу суду скеровано постанову про закінчення виконавчого провадження №48908998 від 14.05.2020 та постанову про закінчення виконавчого провадження №48908906 від 14.05.2020, які є завершеними на підставі стягнення боргу. Відтак така заява не підлягала задоволенню.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду зважаючи на наступне.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 15 липня 2014 року у цивільній справі №2-3241/11 (провадження №2/465/1184/14) стягнено в солідарному порядку з ОСОБА_2 (ідентифікаційний   код № НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 (ідентифікаційний   код № НОМЕР_2 )    на користь   Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» («ВіЕс Банк») (79000, м. Львів, вул.. Грабовського, 11 рах. № НОМЕР_3 в ЛТУ НБУ м. Львова МФО 325213, код. ЄДРПОУ 19358632 заборгованість по кредитному договору   № КF 45482 від 07 листопада 2007 року в сумі 967385 (дев`ятсот шістдесят сім тисяч триста вісімдесят п`ять) доларів 25 центів   США, що станом на 14 листопада 2013 року, згідно курсу НБУ становить 7732310 ( сім мільйонів сімсот тридцять дві тисячі триста десять) грн., 30 коп., та судовий збір з розгляду даної справи в сумі 1700 ( одну тисячу сімсот) грн. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.
На виконання вищезазначеного рішення 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова видано виконавчі листи у цивільній справі №2-3241/11 (№2/465/1184/14).
З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист у цивільній справі №2-3241/11 (№2/465/1184/14) було видано на примусове виконання рішення суду, що набрало законної сили та не було добровільно виконано боржниками.
Як вбачається з інформаційних довідок по виконавчому провадженню №48908906 (боржник ОСОБА_2 ) та виконавчому провадженню №48908998 (боржник ОСОБА_1 ), постанов державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про закінчення виконавчого провадження №48908998 та №48908906 від 14.05.2020, такі завершені 14.05.2020р. на підставі п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до листів ПАТ «Таскомбанк», яке є правонаступником ПАТ «ВіЕсбанк» від 07.05.2020 №10209/70 та №10208/70.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.
За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19) зазначено, що: «питання щодо виконання виданого кредитору виконавчого документа у разі, коли такий обов`язок боржника за таким виконавчим документом відсутній повністю або частково у зв`язку з його припиненням (через виконання боржником, іншою особою тощо) підлягають вирішенню в порядку, передбаченому частиною другою статті 432 ЦПК України».
Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Тобто, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: (1) видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); (2) коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; (3) видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; (4) помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; (5) видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; (6) пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання (7) тощо.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від: 17 жовтня 2019 року у справі № 2-3558/2010, 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, 16 вересня 2020 року у справі № 308/6024/14.
Однак, законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у частині другій статті 432 ЦПК України
При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
Як вбачається з листів правонаступника стягувача ПАТ «Віес Банк» - ПАТ «Таксомбанк» від 07.05.2020 року, 28.09.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 звільнено від обов`язку погашення залишку заборгованості по кредитному договору KF45482 від 07 листопада 2007 року. Станом на сьогоднішній день заборгованість позичальників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по виконавчому документу 2-3241/11 від 10.09.2014 року перед банком відсутня.
Фактично ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість повністю не сплачували, ні стягувачу, ні через органи ДВС.
Відтак заборгованість ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по виконавчому документу 2-3241/11 від 10.09.2014 року не була стягнута в межах виконавчого провадження в повному обсязі
В даному випадку відсутні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Матеріали справи не містять даних про добровільне та в повному обсязі виконання боржником чи іншою особою судового рішення про стягнення заборгованості.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.
Оскільки, матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази надіслання стягувачу, боржнику і державному виконавцю повідомлень про час та місце слухання справи, то ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення яким в задоволенні заяви  ОСОБА_2 , ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа №2-3241/11 (2/465/1184/14), виданого 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню слід відмовити.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. 
Датою ухвалення рішення є 15.06.2021 року.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

                                                       ПОСТАНОВИВ :  

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 вересня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви  ОСОБА_2 , ОСОБА_1  про визнання виконавчого листа №2-3241/11 (2/465/1184/14), виданого 10 вересня 2014 року Франківським районним судом м. Львова, таким, що не підлягає виконанню – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 15.06.2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М. 

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.