Ухвала
 
13 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 483/1748/20
провадження № 61-7349ск21
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.,
 
розглянувши касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про стягнення коштів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
18 листопада 2020 року ОСОБА_1 подав до суду вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.
 
05 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н. С. було вчинено виконавчий напис № 2956, за яким з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 6 770,99 грн за період з 15 жовтня 2016 року до 20 листопада 2018 року та 650 грн за вчинення виконавчого напису.
 
На виконання вказаного приватним виконавцем Юхименко О. Л. було відкрито виконавче провадження № 58573436, в межах якого з позивача стягнуто 8 563,09 грн, з яких основна винагорода приватного виконавця складає 742,10 грн, витрати на проведення виконавчих дій в сумі 400 грн, а також суми, вказані у виконавчому написі нотаріуса.
27 вересня 2019 року вказане виконавче провадження закінчено у зв`язку з повним та фактичним виконанням боржником своїх зобов`язань.
 
Разом з тим, рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 червня 2020 року вищезазначений виконавчий напис нотаріуса визнано таким, що не підлягає виконанню.
 
Посилаючись на те, що підстава стягнення з нього вищезазначених коштів відпала, позивач просив на підставі статті 1212 ЦК України стягнути на його користь з ТОВ «Кредитні ініціативи» безпідставно стягнуті кошти в сумі 7 420,99 грн, а з приватного виконавця Юхименко О. Л. безпідставно стягнуту суму основної винагороди в сумі 742,10 грн та витрати виконавчого провадження в сумі 400 грн.
 
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2021 року, яке залишено без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 7 420,99 грн, а з приватного виконавця Юхименко О. Л. у сумі 1 142,10 грн. Вирішено питання судових витрат.
 
30 квітня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О. Л. за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року в указаній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом позову є стягнення коштів, ціна позову у даній справі становить 8 563,09 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 лютого 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про стягнення коштів. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. С. Висоцька
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко