СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2021 р.                                                                        Справа № 922/3168/20  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Склярук О.І. , суддя  Шутенко І.А. 
за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.
та представників сторін:
позивача – Мовчан М.В. (посвідчення №1796, витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ);
відповідача – Трофименко Р.О. (ордер серії АН №1033697 від 23.04.2021, посвідчення №5246 від 31.10.2018);
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Кияночка" (вх.№984Х/1-43) на рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2021 (суддя Г.І.Сальнікова, повний текст рішення складено 05.03.2021) у справі №922/3168/20
за позовом Харківської міської ради, м. Харків;
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Кияночка", м. Київ,
про стягнення 525854,95 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулась до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Кияночка" про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,5053 га по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) з 01.07.2019 по 31.08.2020 у сумі 525854,95 грн.
Рішенням господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/3168/20 позов задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Кияночка" на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати за використання земельної ділянки площею 0,5053 га по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) з 01.07.2019 по 31.08.2020 у сумі 525854,95 грн. та 7887,82 грн. судового збору.
Товариство з обмеженою відповідальністю "БЦ Кияночка" із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/3168/20 та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Харківською міською радою не наведено правових підстав для звернення із даним позовом, оскільки право власності на спірну земельну ділянку за позивачем не зареєстровано. Вказує, що формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав безпосередньо пов`язується з державною реєстрацією речових прав на таку земельну ділянку. Наведені обставини, на думку відповідача, виключають застосування до спірних правовідносин положень ст.ст.1212-1214 Цивільного кодексу України.
Посилається не відсутність доказів на підтвердження правильності розрахунків позивача. Також вказує на неврахування Харківською міською радою сплаченого відповідачем земельного податку.
Разом з тим, в тексті апеляційної скарги відповідачем викладено заперечення на ухвалу суду першої інстанції, якою відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку та залишено без розгляду клопотання про призначення судової експертизи.
Крім того просить призначити по справі комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою. На вирішення експерта поставити наступні запитання:
1. Чи відповідає нормативно-грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310136600:03:012:0029, яка відображена у Витягу з технічної документації про оцінку земельної ділянки від 24.06.2019 № 1619/176-19 та у Витягу з технічної документації про оцінку земельної ділянки від 03.09.2020 № 5417, що видані Відділом у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, вимогам нормативно-правових актів, зокрема, Порядку нормативної грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 25.11.2016 № 489, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.12.2016 за № 1647/29777? Якщо не відповідають, то в чому полягають невідповідності?
2. Чи правильно визначені зональні коефіцієнти Км2 у Витягу з технічної документації про оцінку земельної ділянки від 24.06.2019 № 1619/176-19 та у Витягу з технічної документації про оцінку земельної ділянки від 03.09.2020 № 5417?
3. Чи підлягали застосуванню при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки за витягами з технічної документації про оцінку земельної ділянки від 24.06.2019 № 1619/176-19 та від 03.09.2020 № 5417 такі локальні коефіцієнти як незабезпечення централізованим теплопостачанням, а також незабезпечення централізованим газопостачанням? якщо так, то у яких значеннях?
4. Чи правильно вказані при визначенні нормативної грошової оцінки земельної ділянки за витягами з технічної документації про оцінку земельної ділянки від 24.06.2019 №1619/176-19 та від 03.09.2020 № 5417 локальні коефіцієнти на місцезнаходження земельної ділянки?
Проведення експертизи просить доручити Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім. Засл. проф. Бокаріуса М.С. Обов`язок по оплаті витрат на проведення експертизи просить покласти на відповідача.
01.04.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №922/3168/20 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Шутенко І.А., суддя Склярук О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною ТОВ "БЦ Кияночка" на рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/3168/20. Встановити строк позивачу для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача. Призначено справу до розгляду на "26" квітня 2021 р. о 12:00 год.
Харківська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу (вх.№4481 від 16.04.2021), в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає оскаржуване рішення прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу ТОВ "БЦ Кияночка" без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/3168/20 – без змін. Крім того, просить відмовити в задоволенні клопотання відповідача про призначення земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою.
23.04.2021 представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі (вх.№4801) до набрання законної сили судовим рішенням у справі №520/3340/21.
В судовому засіданні 26.04.2021 представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2021 у справі №922/3361/19 і прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги та клопотань відповідача про зупинення провадження у справі та призначення судових експертиз та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу - без задоволення. 
Розглянувши клопотання відповідача про призначення у справі судових експертиз, колегія суддів дійшла висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про судову експертизу” судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин колегія суддів зазначає, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Враховуючи предмет спору та обсяг доказів, колегія суддів не вбачає існування питань, які потребують спеціальних знань, на які було б неможливо надати відповідь.
Крім того, суд приймає до уваги, що з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, справа повинна бути розглянута в розумні строки, критеріями чого є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи “Федіна проти України” від 02.09.2010, “Смірнова проти України” від 08.11.2005, “Антоненков та інші проти України”, заява №14183/02, §41).
Колегія суддів наголошує, що учасники справи самостійно на власний розсуд використовують надані їм процесуальні права й важливим в цьому аспекті є те, щоб таке використання було добросовісним та не містило ознак зловживання.
Відповідно до положень частини 1 статті 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Апеляційний господарський суд зауважує, що відповідач не пропонував суду висновок спеціаліста чи експерта зі спірних питань та не звертався самостійно до експертних установ для проведення запропонованих експертиз, також відповідачем не зазначено про існування причин, що перешкоджали б такому зверненню.
З огляду на викладене, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про призначення судової земельно-технічної та експертизи з питань землеустрою, оскільки викладені заявником обставини, на підтвердження яких заявлено клопотання про призначення судових експертиз, не можуть замінити інші засоби доказування у даній справі, а призначення таких експертиз матимуть наслідком лише збільшення тривалості судового процесу.
Розглянувши клопотання представника відповідала про зупинення провадження у справі, судова колегія відмовляє в його задоволенні, з огляду на те, що обставини, викладені клопотання не були предметом розгляду в суді першої інстанції
Відповідно до приписів ст. 227 Господарського процесуального кодексу України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
В даному випадку, зібрані по справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у справі.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Департаментом територіального контролю Харківської міської ради 07.09.2020 здійснено обстеження земельної ділянки за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 24 (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) з урахуванням витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.07.2020 № 0005248522020 за результатами якого складено акт обстеження земельної ділянки від 07.09.2020 (т.с. 1, а.с. 51-53).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.09.2020 № 222783471 право власності на нежитлову будівлю літ. “И-4” загальною площею 19463,9 кв.м. по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові зареєстроване за ТОВ “БЦ Кияночка” на підставі договору купівлі - продажу від 24.06.2019 № 331.
Обстеженням на місцевості встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 6310136600:03:012:0029 площею 0,5053 га по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові розташовані нежитлові будівлі літ. “И-4”, право власності на яку зареєстроване за ТОВ “БЦ Кияночка”.
Як зазначає позивач у позовній заяві, у період з 01.07.2019 по 31.08.2020 право користування (оренди) чи інші речові права відповідача ТОВ "БЦ Кияночка" на земельну ділянку площею 0,5053 га (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові, на якій розташована вказана нежитлова будівля літ. “И-4” не були зареєстровані за відповідачем.
Між тим, земельна ділянка (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові в період з 01.07.2019 по 31.08.2020, як свідчать матеріали справи у фактичному володінні і користуванні відповідача ТОВ "БЦ Кияночка". 
При цьому, земельна ділянка (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові належить територіальній громаді м. Харкова.
Таким чином, ТОВ “БЦ Кияночка”, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином у встановленому законодавством порядку не оформило речового права на вказану земельну ділянку та відповідний договір оренди земельної ділянки по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові між позивачем Харківської міською радою та відповідачем ТОВ "БЦ Кияночка" у період з  01.07.2019 по 31.08.2020, не було укладено. Відповідно, орендна плата за володіння і користування вказаною земельною ділянкою відповідачем на користь позивача не сплачується.
Згідно з наявним в матеріалах справи розрахунком (т. 1, а.с. 49-50) розмір орендної плати нарахованої за володіння і користування цією земельною ділянкою в період з 01.07.2019 по 31.08.2020 складає 525854,95 грн.
Такі обставини на думку позивача свідчать про порушення його прав та інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми вартості належного позивачеві майна збереженого (заощадженого) відповідачем за рахунок позивача без достатніх правових підстав.
Відповідач проти позову заперечує. У відзиві на позов зазначає, що позивачем не було надано жодних доказів, які підтверджують реєстрацію права власності на вищезазначену земельну ділянку за Харківською міською радою та її приналежності до комунальної власності. Також, відповідачем у відзиві вказано, що правовою підставою для набуття або збереження майна не мала місце помилка, обман, випадковість тощо, оскільки такою підставою став перехід права користування земельної ділянкою у силу приписів ч.ч. 1,2 ст. 120 ЗК України, ч. 3 ст. 7 Закону України “Про оренду землі”. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради при здійсненні розрахунку стягуваної суми не враховано реальної можливості передачі позивачем в оренду або продажу цієї земельної ділянки протягом зазначеного в позові періоду існування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства. Позивачем при здійсненні розрахунку коштів не враховано, що відповідач об`єктивно не міг укласти договір оренди землі або договір купівлі-продажу земельної ділянки станом на 01.07.2019. Також, при розрахунку розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати позивачем не було враховано того, що відповідач перебуває на спрощеній системі оподаткування і є платником єдиного податку III групи за ставкою 5%. Позивач не врахував податок, який був сплачений відповідачем за користування земельною ділянкою за 2019 рік. Позивачем не доведено правильність розрахунку розміру безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, він є необґрунтованим та не враховує приписи законодавства та фактичні обставини. Харківською міською радо не доведено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6310136600:03:012:0029 може виступати об`єктом цивільних прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у справі достатніх правових та фактичних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).
Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (ст. 206 ЗК України).
Оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 ЗУ “Про оренду землі”).
Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України).
Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч.1 ст.190 ЦК України).
Нормами ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).
Приписами ч.ч. 1, 3, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. (ч.ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України).
Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).
Визначаючи суть і характер правовідносин, які виникли між сторонами суд виходить з того, що згідно чинному законодавству України зобов`язання за підставами виникнення поділяються на договірні та позадоговірні. Позадоговірні зобов`язання можуть бути деліктними або безделіктними.
Відсутність у період з 01.07.2019 по 31.08.2020 укладеного між Харківською міською радою та ТОВ "БЦ Кияночка" договору оренди земельної ділянки та/або іншого договору виключає договірні зобов`язання.
Відсутність неправомірних дій відповідача ТОВ "БЦ Кияночка" або інших осіб означає відсутність господарського правопорушення (протиправних дій), і, як наслідок, виключає деліктні зобов`язання.
Фактичне володіння і користування земельною ділянкою відповідачем без укладення договору оренди землі в період з 01.07.2019 по 31.08.2020 в Україні також не вважається правопорушенням.
Не є правопорушенням також і дії/бездіяльність відповідача, що безпосередньо стосуються порядку укладення договору оренди землі. Ні Законами України, ні підзаконними, ні локальними нормативними актами відповідачеві не визначено прямого і безумовного обов`язку підписати договір оренди земельної ділянки одночасно з набуттям права власності на об`єкт нерухомого майна, який на ній розташований.
Моменту укладення договору оренди передують різного роду організаційні, правові, технічні та інші заходи, здійснення яких знаходиться по за межами волі й контролю потенційного орендаря. Так, встановленим Порядком оформлення договорів оренди землі у місті Харкові, затв. рішенням 21 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 19.12.2012 №960/12 визначено, що ініціатива у розробці та укладенні договору оренди земельної ділянки виходить від орендодавця. Згідно цьому порядку усі дії особи, котра має інтерес в укладенні договору оренди земельної ділянки перебувають в залежності від дій орендодавця та інших осіб. За таких умов не укладення ТОВ "БЦ Кияночка" у спірний період договору не може бути інкриміновано відповідачеві, як його противоправна бездіяльність.
Відсутність деліктних зобов`язань у спірних правовідносинах виключає можливість захисту прав позивача як постраждалої сторони шляхом стягнення збитків (в т.ч. упущеної вигоди), адже необхідною умовою стягнення збитків є саме делікт (господарське правопорушення). Зокрема статтями 22, 1166 ЦК України унормовано, що необхідною умовою відповідальності у вигляді стягнення шкоди є саме неправомірні рішення, дії чи бездіяльність. Аналогічно ст.ст.216, 224, 225 ГК України визначено, що необхідною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення.
Окремо слід зауважити про неможливість застосування норм законодавства, що регулюють відшкодування збитків саме у вигляді упущеної вигоди ст.22, 1166 ЦК України, ст.ст. 224, 225 ГК України та ін. Упущена вигода згідно п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України є різновидом збитків. Упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності. Тобто, до упущеної вигоди, як різновиду збитків, в повній мірі застосовуються вимоги названих вище норм права, в т.ч. в частині необхідності наявності умов застосування у вигляді делікту (господарського правопорушення).
Таким чином, спірні правовідносини, які виникли між сторонами кваліфікуються як бездоговірні та безделіктні.
За таких обставин, місцевий суд дійшов вірного висновку про те, що спірні правовідносини охоплюються регулюванням ст.ст. 1212-1214 ЦК України. Як вбачається зі змісту цих норм вони підлягають застосованою в т.ч. у відносинах, які не містять ознак делікту. Так, ч.2 ст.1212 ЦК України визначено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Тобто, ці норми поширюють свою дію і на випадки набуття (збереження) майна в результаті правомірних дій.
З аналізу змісту норм ст.ст. 1212-1214 ЦК України, абз.4 ч.1 ст. 144, абз.5 ч.1 ст.174 ГК України випливає, що зобов`язання з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (кондикційне зобов`язання) виникає за одночасної наявності трьох умов: 1) відбувається набуття чи збереження майна; 2) правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні; 3) набуття чи збереження здійснюється за рахунок іншої особи.
З матеріалів справи та з пояснень представників учасників справи вбачається, що в даному разі наявні усі три названі ознаки.
По-перше, судом встановлено, що відповідач дійсно зберіг (заощадив) у себе майно – кошти, котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029) по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові.
Земельна ділянка, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить на праві приватної власності відповідачеві, є сформованою з 20.06.2019, має кадастровий номер 6310136600:03:012:0029 та чітко визначені межі і площа 0,5053 га. Відповідні дані містяться в Державному земельному кадастрі (т. I, а.с. 34-35). Тобто зазначена земельна ділянка є окремим об`єктом цивільних прав.
Суд зауважує, що збереження (заощадження) цього майна почалося безвідносно до волі сторін в результаті правомірних дій відповідача з моменту набуття останнім права власності на нежитлову будівлю літ. "И-4", загальною площею 19463,9 кв. м по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові.
Це є проявом правової природи нерухомого майна. Набута відповідачем будівля будучи згідно ст.181 ЦК України нерухомим майном (об`єктом, розташованим на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення) є органічно і нерозривно пов`язаною з цією земельною ділянкою. Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16 (провадження № 12-143гс18). Тому оформлення відповідачем права власності на будівлю автоматично призвело до фактичного набуття відповідачем і майнових прав володіння і користування земельною ділянкою, на якій розташована ця будівля.
Відсутність укладеного в період з 01.07.2019 по 31.08.2020 договору оренди земельної ділянки має фактичним наслідком набуття відповідачем володіння і користування чужою земельною ділянкою без відповідної грошової компенсації. В результаті відбулося збереження (заощадження) відповідачем належних до сплати за таке володіння і користування коштів у вигляді орендної плати. Згідно розрахунку позивача її розмір за спірний період склав 525854,95 грн.
По-друге, правові підстави для набуття чи збереження майна відсутні. Передача прав володіння і користування земельною ділянкою згідно ст.206 ЗК України, п.п.14.1.136 п. 14.1. ст. 14 ПК України здійснюється за плату, що має вноситися на користь позивача на підставі договору оренди земельної ділянки. Правові підстави для одержання відповідачем прав володіння і користування земельною ділянкою безоплатно відсутні. Так само відсутні правові підстави для не нарахування, несплати орендної плати за землю тощо.
По-третє, відповідач зберіг майно саме за рахунок позивача. Судом встановлено, що власником відповідної земельної ділянки в спірний період була територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Згідно ст. 206 ЗК України, п.п.14.1.136 п.14.1. ст.14 ПК України власником майна фактично збереженого відповідачем (коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою) також є територіальна громада м. Харкова в особі позивача. Таким чином, збереження (заощадження) відповідачем коштів у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою призвело до збільшення (накопичення) цих коштів у відповідача за рахунок їх неодержання позивачем.
Незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем за користування земельною ділянкою, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під категорію “виправдане очікування”, що є загальновизнаною в т.ч. в практиці Європейського суду з прав людини.
Очевидно, що такий стан речей не відповідає загальним засадам справедливості, добросовісності, розумності, закріпленим п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Кваліфікація спірних правовідносин як зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави означає необхідність застосування у даній справі передбачених ст.ст.1212-1214 ЦК України правових наслідків дій/бездіяльності відповідача у в вигляді збереження (заощадження) у себе відповідних сум орендної плати. Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У відповідності до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
За допомогою цих норм навіть за відсутності ознак делікту, тобто при умові правомірної поведінки відповідача у спірних правовідносинах, досягається відновлення справедливої рівноваги між правами та охоронюваними законом інтересами сторін спору, що випливають з принципу платності користування землею.
Розмір доходу відповідача, розрахований Харківською міською радою, як розмір плати за користування безпідставно набутим майном (земельною ділянкою комунальної форми власності без оформлення правовстановлюючих документів) у виді орендної плати за землю в період з 01.07.2019 по 31.08.2020 включно в розмірі  525854,95 грн. (т. 1, а.с. 49-50).
Колегія суддів зазначає, що при здійсненні розрахунку позивач вірно керувався Порядком нормативно грошової оцінки земель населених пунктів, затвердженого Наказом Мінагрополітики від 25.11.2016 №489 (зі змінами), Положенням про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 27.02.2008 №41/08 (зі змінами та доповненнями, надалі - Положення), а також рішенням Харківської міської ради 03.07.2013 №1209/13 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2013".
Згідно з пунктом 2.5. зазначеного Положення розмір поточної базової ставки орендної плати, визначений відповідно до наведених вихідних даних, становить 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до п. 4.1. Положення, порядок розрахунку орендної плати, встановлений розділом II цього Положення, не розповсюджується на землі, перелік яких наведений в таблиці (вказана таблиця міститься у самому положенні).
Згідно вищезазначеної таблиці, для земель промисловості (окрім тютюнової та лікеро-горілчаної) встановлено особливий режим розрахунку орендної плати, що полягає у застосуванні ставки річної орендної плати при здійсненні розрахунку у розмірі - 4 %.
Таким чином, Харківською міською радою правомірно застосовано базовий коефіцієнт розміру ставки орендної плати в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу грошові кошти за користування земельною ділянкою площею 0,5053 га (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029), на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить відповідачу за період з 01.07.2019 по 31.08.2020 в сумі 525854,95 грн.
Всупереч вимог ст.ст. 13, 74 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій) відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано наведені позивачем обставини. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, зводяться до власного довільного тлумачення останнім положень законодавства, що не відповідає їх дійсному змісту.
Верховним Судом неодноразово наголошувалось, що для вирішення спору щодо фактичного користування земельною ділянкою без укладання правовстановлюючих документів, та без державної реєстрації прав на неї, встановленню підлягають обставини, зокрема, чи є спірна земельна ділянка, за користування якої міська рада просить стягнути безпідставно збереженні кошти, сформованим об`єктом цивільних прав протягом усього періоду, зазначеного у позові та необхідність підтвердження площі займаної земельної ділянки належними доказами, яким є, зокрема, витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (№922/3780/17, №922/536/18 від 29.01.2019, №922/391/18 від 11.02.2019, №922/981/18 від 12.04.2019, №922/902/18 від 12.06.2019).
Під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №755/10947/17).
Крім того, в даних постановах Верховний суд наголосив на тому, що розрахунок розміру безпідставно збережених фактичним землекористувачем коштів повинен здійснюватися на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, оскільки відповідно до частини 2 статі 20 і частини 3 статті 32 Закону України “Про оцінку земель” дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформлюється як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
В даному випадку, спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав саме площею в розмірі 0,5053 га, що підтверджується відповідним витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та витягом з Держземкадастру. А отже, відповідач використовує земельну ділянку по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові площею 0,5053 га для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, невикористання ним доведено не було. З підстав наведеного,  заперечення відповідача судом не приймаються.
Щодо моменту формування земельної ділянки як об`єкта цивільний прав. За змістом частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта стосовно того, що право власності на спірну земельну ділянку за позивачем не зареєстровано, а отже Харківська міська рада є неналежним позивачем у справі, з огляду на таке.
Відповідно до відомостей, які зазначені у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 14.07.2020 №НВ-0005248522020 (т. 1, а.с. 34), дата державної реєстрації земельної ділянки площею 0,5053 га, кадастровий номер 6310136600:03:012:0029 є 20.06.2019. 
При цьому, у матеріалах справи відсутні жодні докази зареєстрованих за будь-якими юридичними або фізичними особами прав на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:03:012:0029.
Так, апелянт посилається на загальні положення ч.9 ст.79-1 Земельного кодексу України про те, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту формування (1) та державної реєстрації права власності на неї (2).
Проте, судова колегія звертає увагу на спеціальні положення ст.28 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” в частині зазначеної (2) умови, яка застосовується до земель державної та комунальної власності.
Так, положення ст.28 зазначеного Закону дають підстави для висновку про можливу державну реєстрацію права власності Харківської міської ради на земельну ділянку одночасно з проведенням державної реєстрації права оренди на такій земельній ділянці. При цьому, оскільки в ч.1 ст.28 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” прямо зазначено про можливість прийняття рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки в оренду за відсутності державної реєстрації права власності на цю земельну ділянку, то у відповідності до п.1 ч.1 ст.27 цього Закону та ст.ст.16, 17 Закону України “Про оренду землі” укладення відповідного договору оренди передує державній реєстрації права орендаря - незалежно від моменту реєстрації права власності Харківської міської ради, Відповідач не був юридично обмежений у можливості ініціювати та укласти договір оренди землі для врегулювання відносин землекористування.
Щодо доводів апелянта про неврахування Харківською міською радою сплаченого відповідачем земельного податку, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сплати відповідачем коштів за використання саме земельною ділянкою площею 0,5053 га по вул. Шевченка, 24 у м. Харкові (кадастровий номер 6310136600:03:012:0029), яка є предметом судового розгляду у цій справі, а подані відповідачем копії платіжних доручень свідчать про сплату відповідачем єдиного податку з юридичних осіб, що вбачається з призначення платежу у цих платіжних дорученнях.
Крім того, в тексті своєї апеляційної скарги, відповідач виклав заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 22.12.2020, якою відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку та залишено без розгляду клопотання про призначення судової експертизи.
Апелянт зазначає, що вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення, відтак він вважає за необхідне викласти своє заперечення в апеляційній скарзі на рішення суду.
Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22.12.2020 через загальний відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про призначення комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою (вх. № 29881), у прохальній частині якого викладено клопотання про визнання поважними причини ненадання експертного висновку в строки, установлені для подання доказів.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.12.2020 у справі №922/3168/20 у задоволенні клопотання відповідача про поновлення процесуального строку для подання клопотання про призначення по справі комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою відмовлено. Клопотання відповідача про призначення по справі комплексної земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою залишено судом без розгляду.
З даної ухвали від 22.12.2020 вбачається, що судом залишено без розгляду клопотання відповідача про призначення експертизи з підстав пропущення ним встановленого судом процесуального строку для подання відповідних клопотань. Крім того, судом не визнано поважними причини пропуску цього строку та відмовлено у його поновленні.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що оскаржувана ухвала за своєю суттю є ухвалою про відмову у поновленні пропущеного процесуального строку, яка відповідно до частині 9 статті 255 ГПК України підлягає оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції. Крім того, статтею 256 ГПК України встановлено десятиденний строк на оскарження ухвали суду першої інстанції, а статтею 258 ГПК України встановлено вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги, зокрема докази сплати судового збору та докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.
За таких обставин, колегія суддів не приймає заперечення відповідача на ухвалу суду першої інстанції від 22.12.2020, якою відмовлено у поновленні пропущеного процесуального строку та залишено без розгляду клопотання про призначення судової експертизи.
Відповідно до вимог статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення місцевого господарського суду прийнято з встановленням всіх фактичних обставин справи, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення господарського суду Харківської області та спростовуються наведеними вище висновками суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін. 
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст.276, 281, 282 - 284 ГПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БЦ Кияночка" залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 23.02.2021 у справі №922/3168/20 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 28.04.2021.

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           О.І. Склярук  

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко