ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 р.	Справа № 480/6320/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 11.02.21 по справі № 480/6320/20
за позовом ОСОБА_1      
до Міністерства оборони України 
третя особа  ІНФОРМАЦІЯ_1 
про скасування пункту Протоколу,  зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до  Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просить суд:
- визнати поважними причини пропуску 3-х місячного строку для звернення старшим сержантом у відставці ОСОБА_1 для отримання одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин; 
- скасувати п.38 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 27 березня 2020 року №49; 
- зобов`язати відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин.    
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що він є учасником бойових дій, має захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Зі служби був звільнений у жовтні 2019 року. 04.02.2020 позивач отримав довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках Серія 10ААА № 121810, згідно якої, ступінь втрати його працездатності у відсотках 25% згідно довідки ВЛК № 1458 від 28.08.2019 в/ч НОМЕР_1 , причина втрати працездатності - захворювання пов`язане з захистом Батьківщини. Після отримання вказаної Довідки, ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 за отриманням одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення, захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності. Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 49 від 27.03.2020 було відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки позивачем пропущено тримісячний термін звернення.  Вважає, що його права були порушені, а відмова комісії в призначенні одноразової грошової допомоги неправомірна.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування пункту Протоколу, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Скасовано пункт 38 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову  в призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги від 27.03.2020 № 49.
Зобов`язано Міністерство оборони України  (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ідентифікаційний код 00034022) розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення  йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин.
У задоволенні інших вимог  відмовлено.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які втратили працездатність без установлення групи інвалідності внаслідок захворювання, якщо воно пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Медико-соціальноекспертною комісією позивачу встановлено втрату працездатності, яка настала внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідач зазначає, що дія Закону №2011 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) не може поширюватись на позивача, оскільки втрата працездатності останнього настала внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, а не з виконанням обов`язків військової служби.
Відповідач наголошує, що позивача ОСОБА_1 звільнено з військової служби 29.10.2019 року, а 04.02.2020 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад трьох місячний термін після звільнення з військової служби.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців» від 6 вересня 2018 року № 2522-УІІІ року, який набрав чинності з 13.10.2018 року, підпункт 7 пункт 2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», викладено в новій редакції, відповідно до якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, Звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби, (підпункт 7 пункту 2 статті 16 в редакції Закону№2522 від 06.09.2018).
Відповідач зауважує, що враховуючи те, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил України 29.10.2019 року, а 04.02.2020 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад трьох місячний термін після звільнення з військової служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.
Таким чином, на момент встановлення позивачу 25 % втрати працездатності, чинним законодавством України не передбачено виплати одноразової грошової допомоги звільненим військовослужбовцям у разі встановлення останнім ступеню втрати працездатності після спливу трьохмісячноґо строку після звільнення зі служби, через що останній не має права на отримання одноразової грошової допомоги.
На думку відповідача, вказані обставини справи судом першої інстанції були проігноровані та не досліджені, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, а також про винесення оскаржуваного рішення з порушенням норм процесуального права, що є підставою`для його скасування.
Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 (старший сержант)  в період з 28.11.2015 по 23.02.2016, з 06.03.2016 по 26.04.2016, з 10.07.2016 по 11.08.2016, з 17.08.2016 по 25.08.2016, з 14.09.2016 по 16.09.2016, з 13.10.2017 по 18.12.2017, з 30.12.2017 по 27.02.2018, з 11.03.2018 по 20.03.2018 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей в складі в/ч НОМЕР_3 (п/пВ0425) та в/ч НОМЕР_4 (ппВ1060) (а.с.8). 
ОСОБА_1 (старший сержант)  в період з 08.10.2018 по 12.11.2018, з 22.11.2018 по 22.01.2019, з 02.02.2019 по 05.05.2019 безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і обороні, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів в складі військової частини НОМЕР_4 (а.с. 11).
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 29.10.2019 № 238 виключений із списків особового складу частини, у зв`язку зі звільненням з військової служби відповідно до наказу командира 27 реактивної артилерійської бригади (по особовому складу) від 17.10.2019 № 159 - РС (а.с.12).
В подальшому, ОСОБА_1 органами МСЕК встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК серія 10 ААА № 121810 (а.с. 26-27).
Позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги.
З Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги  та компенсаційних сум № 49 від 27.03.2020  вбачається, що п. 38 Старшому сержанту у відставці ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), якого 29.10.2019 звільнено з військової служби та 04.02.2020 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що сталося 28.08.2018. Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України  (у редакції від 06.09.2018 № 2522 - VІІІ) передбачено виплату одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем  поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби , яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби. Заявника звільнено з військової служби 29.10.2019, а 04.02.2020 встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби (а.с. 14).  
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що виходив з протиправності висновків відповідача, викладених в п.38 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 27 березня 2020 року №49, щодо відсутності у позивача права на одержання одноразової грошової допомоги, тому наявні правові підстави для скасування вказаного рішення та зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційних скарг.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносин у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.121991.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції чинній на дату встановлення ступеня втрати працездатності) одноразова грошова допомога у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей",  одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Так, відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико - соціальної експертної комісії.
Проте, дослідивши матеріали справи та аналізуючи наведене правове регулювання зі спірного питання, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку застосуванню підлягають не норми підзаконного нормативного акту п. 3 Порядку № 975, а норми Закону, який має вищу юридичну силу, саме п. 7 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції чинній на дату встановлення ступеня втрати працездатності), яким передбачено, що одноразова грошова допомога у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Отже, оскільки 22.01.2020 відбулось засідання ЛКК, що вбачається з Протоколу № 3, на якому позивачу було встановлено 25 % втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, таким чином позивачем не пропущено тримісячний строк звернення за призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з матеріалів справи вбачається, що після звільнення позивач звертався до медичних закладів для проходження лікарсько - консультативної комісії, однак отримував відмову. 
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той   закон   або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу  в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із зверненням позивача понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, а тому вимоги позивача  про скасування пункту 38 Протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням  і виплатою одноразової грошової допомоги  та компенсаційних сум про відмову в призначення одноразової грошової допомоги від 27.03.2020 № 49 та зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одноразової грошової допомоги у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що рішення Комісії Міністерства оборони України про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, яке оформлене протоколом № 49 від 27.03.2020 (пункт 38) є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3 ) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З урахуванням повноважень суду та предмету доказування у цій справі, рішення Міністерства оборони України, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги від 27 березня 2020 року №49 (пункт 38) перевірялося судом на предмет його обґрунтованості та законності, виходячи лише із тих мотивів, які покладалися відповідачем в основу його прийняття.
Оскільки суд не вправі досліджувати чи є ці мотиви вичерпними та чи існують інші підстави для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги та чи дотримано позивачем усіх умов для отримання такої допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача є саме зобов`язання відповідача розглянути питання щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення  йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано частково задовольнив адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року по справі № 480/6320/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 по справі № 480/6320/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  07.06.2021 року