УХВАЛА        
 
12 квітня 2021року
 
м. Київ
 
справа № 212/10222/19
 
провадження № 61-5772ск21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,                 Коротенка Є. В.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , в якому просила стягнути солідарно з останніх на свою користь грошові кошти в розмірі 37 020, 20 грн.
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , виходив з того, що отримавши у спадщину після смерті матері нерухоме майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 до позивача також перейшли обов`язки спадкодавця як попереднього власника майна щодо його належного утримання та сплати комунальних послуг.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада                    2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнено солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,                         ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 збитки в сумі 37 020, 20 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідачі є особами, які фактично споживали комунальні послуги, оскільки зареєстровані та проживали у даній квартирі, а тому відповідно до вимог законодавства зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Проте відповідачами, як споживачами комунальних послуг належним чином не виконувались обов`язки по оплаті за надані комунальні послуги, в зв`язку з чим утворилась заборгованість.
 
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Жовтневого районного суду                       м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 грудня 2019 року справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
 
Предметом позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,                         ОСОБА_4 , ОСОБА_1  є відшкодування збитків, ціна позову в загальному розмірі становить 37 020, 20 грн, яка станом на 01 січня         2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн ? 100 = 227 000 грн), а тому справа                       № 212/10222/19 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Крім того, у резолютивній частині постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року зазначено, що вона не підлягає касаційному оскарженню.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від               19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про відшкодування збитків відмовити.

Судді:	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко