УХВАЛА 
Іменем України
 
16 березня 2021 року
м. Київ
справа № 756/12511/17
провадження № 51-880км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                ОСОБА_1 ,
суддів                                                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                    ОСОБА_5 ,  
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019020020001094, щодо 
ОСОБА_6 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , 
уродженки м. Горлівки Донецької обл.,
жительки АДРЕСА_1 , 
засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 09 серпня 2019 року ОСОБА_6  засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК (у редакції від 07 вересня 2016 року № 1492-VIII).
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 19 листопада 2019 року задовольнив  апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та змінив вирок щодо ОСОБА_6 : призначив  засудженій покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн, на користь держави. В решті вирок суду першої інстанції залишений без змін.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що вона 15 травня 2019 року на  ринку «Привокзальному» у м. Вінниці викрала гаманець ОСОБА_8 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 521 грн.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду щодо  ОСОБА_6 з підстав порушення вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на те, що апеляційний суд безпідставно погіршив становище засудженої, оскільки, змінюючи вирок суду першої інстанції, за яким вона була звільнена від відбування покарання у виді позбавлення волі, обрав їй покарання у виді штрафу, яке підлягає реальному виконанню. Звертає увагу на те, що згідно з ч. 1 ст. 421 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) обвинувальний вирок суду першої інстанції може бути скасований апеляційним судом у зв`язку з необхідністю ухвалити рішення, яке погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник, і в такому випадку відповідно до ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції має ухвалити свій вирок. Крім того, прокурор зазначає, що кримінальне провадження було розглянуто в апеляційному порядку за відсутності засудженої, в той час як її участь згідно з ч. 4 ст. 401 КПК є обов`язковою. 
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні підтримав касаційну скаргу та вважав за необхідне скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. 
Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Згідно із ч. 6 ст. 13 вказаного Закону № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Частиною 1 ст. 434-1 КПК передбачено, що суд, який розглядає кримінальне провадження в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає таке кримінальне провадження на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати.
За результатом вивчення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з урахуванням доводів поданої касаційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу апеляційного суду необхідно передати на розгляд Першої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду з огляду на таке. 
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
У касаційній скарзі прокурор вказує на те, що апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки всупереч вимогам статей 420, 421 КПК безпідставно погіршив становище засудженої, постановивши ухвалу, за якою змінив вирок суду першої інстанції, відповідно до якого вона була звільнена від відбування покарання у виді позбавлення волі, та обрав їй покарання у виді штрафу, що підлягає реальному виконанню. Прокурор вважає, що зазначене порушення можливо виправити шляхом скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з метою ухвалення нового рішення з урахуванням вимог закону.
Обговоривши доводи прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, а також судову практику, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передати кримінальне провадження стосовно ОСОБА_6 на розгляд палати у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові колегії суддів Першої судової палати Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 303/5271/17 (провадження № 51-8830км18).
Згідно з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року (справа № 309/2466/18, провадження № 51-2770кмо19), з огляду на положення статей 420, 421 КПК рішення про призначення особі покарання, у тому числі менш суворого, але яке підлягає реальному відбуванню, замість призначеного судом першої інстанції покарання, від відбування якого її було звільнено з випробуванням, ухвалюється судом апеляційної інстанції у формі вироку. 
Першою судовою палатою Верховного Суду 02 червня 2020 року (справа № 303/5271/17, провадження № 51-8830км18) з урахуванням висновку, викладеного  в постанові об`єднаної палати, скасовано ухвалу апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції на підставах істотного порушення кримінального процесуального закону, що полягало у недотриманні апеляційним судом форми судового рішення внаслідок постановлення ухвали при погіршенні становища засудженого (не погодившись із постановленим рішенням, суддя ОСОБА_9 висловила окрему думку, обґрунтовуючи яку, вказала на відсутність у апеляційного суду процесуальних підстав для ухвалення вироку з огляду на вимоги ч. 1 ст. 404 та ч. 1 ст. 421 КПК). 
Як у справі № 303/5271/17, так і у справі № 756/12511/17 стосовно ОСОБА_6 , що наразі переглядається в касаційному порядку, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку був оскаржений лише стороною захисту на підставі призначення засудженому несправедливого покарання внаслідок суворості. На переконання апелянтів, призначення засудженому покарання у виді штрафу, що підлягає реальному виконанню, є більш сприятливим для засудженого, ніж обране судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого засудженого звільнено на підставі ст. 75 КК. 
За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є  вільними  у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 26 КПК).
З огляду на ці положення закону сторона вправі самостійно визначитися, які обставини вважати для себе найбільш сприятливими. В тому числі це стосується і її думки щодо призначеного покарання.
На переконання колегії суддів, не можна вважати правильною сталу судову практику, відповідно до якої призначення покарання, що підлягає реальному виконанню, завжди і безумовно вважається гіршим для засудженого порівняно з покаранням, від відбування якого він звільняється. Така практика, зокрема, не враховує думки сторони захисту, яка, приміром, може вважати для себе реальне покарання у виді штрафу більш вигідним та менш суворим, ніж позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК, хоча би з тих підстав, що звільнення від відбування покарання є умовним заходом і за певних обставин може бути скасовано до закінчення іспитового строку з направленням засудженого для відбування призначеного покарання. Крім того, протягом іспитового строку на засудженого покладаються обов`язки та обмеження, в той час як штраф може бути виплачений засудженим відразу, що надалі впливатиме на строки погашення судимості. Позбавлення ж сторони захисту права вибору відповідно унеможливлює забезпечення реалізації нею засади диспозитивності у кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що в разі, якщо в апеляційному порядку вирок оскаржений лише стороною захисту, то суд апеляційної інстанції має право ухвалити рішення, яке, на думку сторони захисту, є більш сприятливим для засудженого. І це рішення може бути постановлено у формі ухвали, оскільки за відсутності апеляційних скарг прокурора або потерпілого підстав, передбачених ст. 420 КПК, для постановлення вироку немає.
Оскільки колегія суддів дійшла іншого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, ніж викладений у раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів цієї ж палати, а саме у постанові у справі № 303/5271/17, то з метою забезпечення єдності судової практики вбачає за необхідне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 передати на розгляд Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Керуючись статтями 434-1, 434-2 КПК, Суд 
постановив:
 
Кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 19 листопада 2019 року щодо ОСОБА_6 передати на розгляд Першої палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                            ОСОБА_3