ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4512/21 Справа № 199/4972/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування за законом,- 
В С Т А Н О В И Л А:

       В липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, вона є дружиною ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносини між ОСОБА_6 та його дітьми зовсім зіпсувались після того, як батько повідомив дітям, що відбудеться офіційна державна реєстрація шлюбу з позивачем. Діти не спілкувались з батьком, припинили допомагати та зовсім не цікавились станом його здоров`я, тому ОСОБА_6 при житті склав заповіт на позивача. Чоловік перед смертю тяжко хворів, потребував допомоги від дітей, а останні могли йому надати таку допомогу, але жодних дій для підтримки батька не вчинили. Відповідачі на похорони батька не прийшли, матеріальної допомоги на поховання батька не надали. Оскільки за життя батька, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані, відповідачі ухилялись від надання батькові допомоги, просила усунути їх від права на спадкування.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
       Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надала жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що відповідачі ухилялись від участі у догляді за хворим батьком. 
       Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що той факт, що спадкодавець перед смертю був у безпорадному стані підтверджується поясненнями свідків. Відповідачі не спілкувалися та не надавали батьку ні моральної, ні матеріальної допомоги. 
       Відповідачі подали заперечення на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.
       Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача та батько відповідачів ОСОБА_6 . 
       Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння АДРЕСА_1 . 
       Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2020 року було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27 серпня 2014 року державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. на ім`я ОСОБА_1 .
       Сторони у справі є спадкоємцями першої черги за законом згідно положень ст. 1261 ЦК України та прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 в установленому законом порядку.
       Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
       Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
       Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
       Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
       Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
       Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
       Враховуючи, що факту того, що спадкодавець, у зв`язку з віком та хворобою був у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку дітей – відповідачів у справі, а вони свідомо від її надання ухилялись позивачем не доведено, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.
       Доводи апеляційної скарги про те, що безпорадний стан спадкодавця підтверджується поясненнями свідків, підлягає відхиленню з огляду на наступне.
       Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
       Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі №321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 30 травня 2008 року N 7.
       При цьому, у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року у справі №200/21452/15-ц роз`ясненно, що доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім, безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах.
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачі не спілкувалися та не надавали батьку ні моральної, ні матеріальної допомоги, не є підставою для усунення відповідачів від права на спадкування, приймаючи до уваги, що факту перебування спадкодавця у безпорадному стані встановлено не було. 
       У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження №61-15926св18) зазначено, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. 
       Тобто ухиленню має передувати певний обов`язок, факт ухилення пов`язаний з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. 
       З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглядаючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 лютого 2021 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова