УХВАЛА

13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 240/15799/20
адміністративне провадження № К/9901/16323/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Мартинюк Н.М.,
суддів –Мельник-Томенко Ж.М., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №240/15799/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплаті середнього заробітку за час затримки при звільненні.

Також, позивач просив зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 1 квітня 2019 року до 3 вересня 2020 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого      Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 квітня 2019 року до 2 вересня 2020 року;

- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 2 квітня 2019 року до 2 вересня 2020 року у сумі: 23554 (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 46 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 299 КАС  України.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями, військова частина НОМЕР_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - "КАС України"), подавши її 27 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку.

У своїй касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №240/15799/20 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 328 України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Враховуючи те, що скаржник оскаржує ухвалу апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження, якою рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року не переглядалось, воно не може бути оскаржено до суду касаційної інстанції.

Водночас, на підставі аналізу доводів касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, Суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини першої    статті  333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України  суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції виходив з того, що зазначені військовою частиною підстави пропуску строку апеляційного оскарження, зазначені на виконання ухвали про залишення такої апеляційної скарги без руху, є неповажними, оскільки перебування представника відповідача на лікарняному не є належною підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Верховний Суд погоджується із таким висновком суду апеляційної інстанції, оскільки особливість організації робочого процесу не може бути визнана об`єктивною перешкодою для своєчасної реалізації права на оскарження судових рішень.  

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судових рішень у апеляційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин. 

Відповідно до      статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини (далі - «ЄСПЛ»).

Згідно правових висновків ЄСПЛ, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Мельник проти України»).

Тобто, інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених   КАС України певних процесуальних дій і стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Статтею 44 КАС України  передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти 6, 7 частини п`ятої цієї статті).

Відтак, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд попередньої інстанції діяв відповідно до норм матеріального права      при дотриманні норм процесуального права.

За таких обставин, подана військовою частиною НОМЕР_1 касаційна скарга на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №240/15799/20 є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норми права у справі є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту 5 частини першої та частини другої      статті 333 КАС України, є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у цій справі.

Керуючись статтями 123, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2020 року та ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі №240/15799/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
Ж.М.          Мельник-Томенко
В.М.     Соколов,
Судді Верховного Суду