Дата документу 17.05.2021 Справа № 336/551/14-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/551/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Кляшторний В.С. 
Провадження №22-ц/807/1461/21  Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
17 травня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача:  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2014 року у справі за позовом Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

В С Т А Н О В И В:

В січні 2014 рокуКредитна спілка «Аккорд» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги Кредитна спілка «Аккорд» обґрунтовує тим, що 16 січня 2008 року між Кредитною спілкою «Аккорд» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1431с-луг, за яким остання отримала кредит в сумі 10000,00 грн зі сплатою процентів 0,16438 % за кожен день користування кредитом строком на 12 місяців з кінцевим терміном повернення 16 січня 2009 року. Станом на 13 серпня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 28445.27 грн, з якої: 4956.32 грн –заборгованість за тілом кредиту, 11015.25 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 4956,32 грн – пеня ; 7517,38 грн – інфляційна складова та 3% річних.
В порушення договірних зобов`язань, в установлені графіком терміни позичальником кредитні кошти не повернуто. Останній платіж за кредитним договором був проведений ОСОБА_1 05 серпня 2008 року.

Відповідно до п. 5.1 Договору, при порушенні строків сплати кредиту нараховується пеня, розмір якої за рішенням кредитного комітету був зменшений ОСОБА_1 до 4956,32 грн.

Посилаючись на викладене та на порушення ОСОБА_1 своїх зобов`язань, що призвело до утворення заборгованості за кредитним договором, Кредитна спілка «Аккорд» просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованістьза кредитним договором №1431с-луг від 16 січня 2008 року, що складається з заборгованості за кредитом 4956,32 грн, заборгованості за відсотками 11015,25 грн,заборгованості за пенею 4956, 32 грн, індексу інфляції та 3% річних в сумі 7517, 38 грн, в загальному розмірі 28445,27 грн.

Заочним рішеннямШевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2014 року позов Кредитної спілки «Аккорд» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованість за кредитним договором №1431с-луг від 16.01.2008 в сумі 28445.27 грн, яка складається з наступного: 4956,32 грн – заборгованість за тілом кредиту кредиту; 11015,25 грн – заборгованість за відсотками; 4956,32 грн – пеня ; 7517,38 грн – інфляційна складова та 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 284,45 грн. (а.с. 32-34).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення. (а.с. 45-57).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення. (а.с. 67-68).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2014 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції її належним чином не було повідомлено про розгляд справи, тому не володіючи жодною інформацією про судовий розгляд та судову справу вона була позбавлена можливості захистити свої права та інтереси як відповідача, заявити про повне заперечення щодо позовних вимог. Також посилається на сплив позовної давності для заявлених вимог, оскільки Кредитний договір укладений строком до 16.01.2009. При цьому, відповідно до інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Таким чином, не було законних підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу з огляду на сплив позовної давності без поважних причин.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000 грн (відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2021 рік" з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн (2270,00 грн х 100 = 227 000 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 28445,27 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За вимогами п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановивши, що позичальник ОСОБА_1 не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість за тілом кредиту та відсотками, прийшов до висновку, що така заборгованість підлягає стягненню на користь Кредитної спілки, а також підлягає стягненню пеня, яка передбачена умовами договору, інфляційні втрати і 3% річних.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до кредитного комітету Кредитної спілки «Аккорд» з заявою про видачу кредиту в розмірі 10000,00 гривень на побутові потреби з кінцевим терміном повернення 16 січня 2009 року. З умовами кредитування ознайомлена та зобов`язалась їх виконувати. (а.с. 10). 

16 січня 2008 року між Кредитною спілкою «Аккорд» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1431с-луг.

Відповідно до п.1.1 Договору, за цим Договором, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові у кредит грошові кошти в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень на строк 12 місяців з 16 січня 2008 року по 16 січня 2009 року, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом і інші платежі, передбачені цим Договором.
Загальна варість кредиту для Позичальника складається з витрат на підготовку документів, страхування, мита, нотаріальних послуг (у випадку їх наявності) та повної кредитної заборгованості (основної суми кредиту, нарахованих відсотків, штрафних санкцій (за наявності).

Відповідно до п. 1.2 Договору, Кредитодавець зобов`язаний видати кредит Позичальнику протягом 3 робочих днів з дня підписання Договору.

Згідно з п. 4.1. Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. Проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту, виходячи з розрахунку 0,16438% за кожен день користування кредитом з наступного дня після надання кредиту Позичальнику (зарахування на рахунок Позичальника або видача готівкою) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування на рахунок Кредитодавця або внесення в кассу Кредитодавця готівкою).
Згідно з п. 4.2. Договору, річна процентна ставка складається із процентної ставки передбаченої п. 4.1. цього договору помноженої на 365 днів.
Пунктом 4.3. Договору, сторони погодили рекомендований графік платежів, яким передбачено строки та розмір погашення кредиту та виплати процентів та відповідно до якого погашення кредиту повинно здійснюватися щомісячно до 16 числа кожного місяця, з кінцевим строком повного погашення кредиту 16 січня 2009 року.

Відповідно до п.4.4. Договору, у разі виникнення заборгованості за цим Договором, сторони погоджують таку послідовність її погашення: 1) у першу чергу погашається неустойка (штраф, пеня); 2) у другу чергу погашається заборгованість за процентами за користування кредитом; 3) у третю чергу погашається заборгованість за кредитом.

Відповідно до п. 5.1. Договору, при порушенні строків сплати кредиту, передбачених рекомендованих графіком платежів, Спілка має право нарахувати пеню, а Позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 8.1. цей Договір набуває чинності з дня його укладення та діє до повного виконання Позичальником зобов`язань за цим Договором.

Пунктом 9.1. Договору сторони погодили строк позовної давності за спорами, які виникають з цього договору протягом п`яти років.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованостіза Кредитним договором №1431с-луг від 16 січня 2008 року, на повернення заборгованості ОСОБА_1 було сплачено: 18.02.2008 – 542,47 грн, які були зараховані на погашення процентів, 842.53 грн - які були зараховані на погашення основного боргу; 17.03.2008 – 421.49 грн, які були зараховані на погашення процентів, 878.51 грн - які були зараховані на погашення основного боргу; 17.04.2008 – 421.89 грн, які були зараховані на погашення процентів, 838.11 грн - які були зараховані на погашення основного боргу;05.08.2008 – 1345,47 грн, які були зараховані на погашення процентів, 2484,53 грн - які були зараховані на погашення основного боргу. 

Однак, у зв`язку з невикoнанням ОСОБА_1 у повному обсязі взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 13 серпня 2013 року виникла заборгованість в розмірі 20927, 89 грн, що складається з: заборгованості по процентам за користування кредитом – 11015,25 грн; заборгованості за штрафними санкціями (пеня) в розмірі 4956,32 грн; заборгованість за пенею, зафіксованою рішенням кредитного комітету в розмірі 4956,32 грн. (а.с. 6).

Згідно розрахунку інфляції та 3% річних за Кредитним договором №1431с-луг від 16 січня 2008 року, за період з 31 січня 2009 року по 13 серпня 2013 року складає 7517,38 грн з яких: 6304. 65 грн – інфляційна складова, 1212.73 - три проценти річних від простроченої суми. (а.с. 7-8).

Згідно витягу з протоколу №000013808 засідання комітету Кредитної спілки «Аккорд» від 18 квітня 2012 року, комітет вирішив зменшити суму нарахованої пені за весь час прострочення грошового зобов`язання за кредитним договором №1431с-луг від 16 січня 2008 року до 4956, 32 грн, припинити її нарахування, залишок пені списати. (а.с.9).
Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитні спілки віднесено до фінансових установ.

Згідно ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Абзацом третім ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.
Частиною 5 ст. 8 указаного Закону встановлено, що ліцензуванню підлягає діяльність кредитної спілки із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Згідно із ч. 3 ст. 5, ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» таким видом діяльності є надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів , до яких не відносяться внески членів кредитної спілки, що спрямовуються на формування капіталу кредитної спілки.

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК Украни позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 

Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Враховуючи умови укладеного сторонами кредитного договору та строк кінцевого повернення кредитних коштів, - до 16 січня 2009 року включно, ОСОБА_1 мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у передбаченому договором розмірі. Починаючи з 16 січня 2009 року відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами.

Встановивши, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, сплачуючи щомісячні платежі несвоєчасно та погашаючи заборгованість не у повному розмірі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідно до ст.ст. 526, 1054 ЦК України існують підстави для стягнення з відповідачки на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованості за тілом кредиту і процентами за користування кредитними коштами, розрахованими відповідно до узгоджених сторонами умов у власноручно підписаному ОСОБА_1 кредитному договорі.

Разом із тим, суд першої інстанції не звернув належної уваги на припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щодо можливості нарахування передбачених кредитним договором процентів за користування кредитними коштами лише у межах погодженого сторонами строку кредитування у разі відсутності іншої домовленості сторін.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену у договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позовні вимоги Кредитної спілки «Аккорд» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами та пені, нарахованих за період поза межами погодженого сторонами строку кредитування, тобто після 16 січня 2009 року є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. При цьому, колегія суддів виходить з того, що рішення кредитного комітету Кредитної спілки «Аккорд» щодо нарахування пені було прийняте 18 квітня 2012 року, тобто вже після 16 січня 2009 року.

Таким чином, стягненню підлягають відсотки за користування кредитними коштами пеня, які були нараховані та несплачені за період з 16.01.2008 по 16.01.2009.

Нарахування Кредитною спілкою «Аккорд» за вищезазначеним договором відсотків, пені після 16 січня 2009 року по 13 серпня 2013 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ч. 4 ст. 264 ЦПК України.

З розрахунку заборгованості (а.с. 6), вбачається, що станом на 16 січня 2009 року заборгованість за процентами (наростаючим підсумком) складає 1336.17 грн, заборгованість за пенею (наростаючим підсумком) складає 3296, 42 грн.

Отже, рішення суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4956.32 грн є правильним, але проценти за користування кредитними коштами підлягають стягненню у розмірі 1336.17 грн, пеня в розмірі 3296, 42 грн, тобто, за період узгодженого строку кредитування, розмір яких підтверджується розрахунком, наданим до позовної заяви.

Відповідачкою не надано належних, достатніх та переконливих доказів на спростування вказаної заборгованості.

Щодо доводів апеляційної скарги на пропуск позивачем строків позовної давності, то слід зазначити наступне.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності ОСОБА_1 заявила в апеляційній скарзі.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач має право заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. Якщо суд першої інстанції відмовив у задоволенні цієї заяви, відповідач має право заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

У матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення ОСОБА_1 про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, в зв`язку із чим вона не брала участі у такому розгляді. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, залишено без задоволення.

Враховуючи викладене, наявні підстави для вирішення апеляційним судом заяви відповідачки про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Враховуючи, що в ОСОБА_1 з 16 січня 2009 року виникло зобов`язання незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, тому саме з цієї дати почався перебіг позовної давності для вимог позивача.

Відповідно до ч.1 статті 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 9.1. Кредитного договору №1431с-луг від 16 січня 2008 року сторони погодили строк позовної давності за спорами, які виникають з цього договору протягом п`яти років.

Апеляційний суд установив, що відповідно до пункту 9.1 кредитного договору від 16 січня 2008 року встановлено позовну давність 5 років, Кредитна спілка «Аккорд» звернулася до суду з позовною заявою 16 січня 2014 року, про що свідчить наявний в матеріалах справи поштовий конверт за трек-номером: 0820502958850, який містить відбиток печатки поштового відділення Ірпінь – 5 Київ, з проставленням дати «16.01.2014» (а.с. 17), що відповідає ч.6 ст.124 ЦПК України, відповідно до якої днем подання заяви до суду є не дата, вказана у позовній заяві, а день її рестрації в канцелярії суду, або день відправлення заяви на адресу суду поштою.

Враховуючи, що строк дії кредитного договору було встановлено до 16 січня 2009 року, а КС «Аккорд» звернулося з позовом до суду засобами поштового зв`язку 16 січня 2014 року, тобто в межах узгодженого сторонами п`ятирічного строку позовної давності, колегія суддів приходить до висновку, що позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем, не спливла.

Таким чином, враховуючи дату звернення Кредитної спілки «Аккорд» з даним позовом до суду 16 січня 2014 року - апеляційний суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та пені, нарахованими у межах строку кредитування, за пропуском строку позовної давності.
Щодо вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, то слід зазначити наступне.
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У цій справі Кредитна спілка «Аккорд» пред`явила позов до суду 16 січня 2014 року.

З огляду на викладене, в задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат і 3% річних, нарахованих за період до 16 січня 2011 року, слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Разом із тим, вимоги Кредитної спілки «Аккорд» про стягнення інфляційних втрат і 3% річних нарахованих за період з 17 січня 2011 року по 31 липня 2013 року (в межах заявлених позовних вимог), є обґрунтованими, проте погодитися з розрахунком позивача, з яким погодився суд першої інстанції, колегія суддів не може.

Так, враховуючи, що станом на день кінцевого строку повернення кредиту розмір простроченого грошового зобов`язання становив 6292.49 грн (4956.32 грн – заборгованість за кредитом +1336.17 грн - заборгованість за процентами), то з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Аккорд» підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 215.10 грн і 3 % річних в розмірі 478.92 грн, виходячи з такого розрахунку.

Розрахунок 3% річних здійснено за формулою: % = сума боргу х процентну ставку/100%/365*кількість днів.

Таким чином 3% річних відповідно до заявлених позовних вимог за період з 17 січня 2011 року по 31 липня 2013 року (в межах заявлених позовних вимог), за 926 днів становлять суму 478.92 грн (6292.49 х 3% х 926/365), і саме вказана сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Що стосується розрахунку інфляційних втрат, то сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися виходячи з індексу інфляції за кожен місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.
Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 :100) х (ІІ2:100) х (ІІ3: 100) х … (ІІZ: 100)
ІІ1- індекс інфляції за перший місяць прострочення, 
ІІZ- індекс інфляції за останній місяь прострочення.
Останній період 
ІІс (100.90 :100) (101.40 :100)х (101.30 : 100) х (100.80 :100) х (100.40 : 100) х (98.70 :100) х (99.60 :100) х (100.10 :100) х (100.00: 100) х (100.10 : 100) х (100.20 :100) х (100.20: 100) х (100.20 :100) х (100.30 :100) х (100.00:100)х (99.70 : 100) х (99.70 :100) х (99.80 : 100) х (99.70 :100) х (100.10 : 100) х (100.00 : 100) х (99.90 : 100) х (100.20 :100) х (100.20 :100) х (99.90 :100) х (100.00 :100) х (100.00: 100) х (100.10 :100) х (100.00 : 100) х (99.90 : 100) = 1.03418357
Інфляційне збільшення: 6292.49 х 1.03418357 – 6292.49 = 215,10 грн.

Таким чином, за період з 17 січня 2011 року по 31 липня 2013 року (в межах строку позовної давності та в межах заявлених позовних вимог) до сплати на користь Кредитної спілки «Аккорд» підлягає 215.10 грн інфляційних втрат.

Отже, всього з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 10282.93 грн, яка складається з: 4956.32 грн заборгованості за тілом кредиту, 1336.17 грн заборгованості за процентами, 3296.42 грн – заборгованості за пенею,478.92 грн - 3 % річних, 215.10 грн - інфляційних втрат.

За таких обставин, оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими Кредитна спілка «Аккорд» обґрунтовувала свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову у повному обсязі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає зміні в частині стягненої суми заборгованості за вищезазначеним кредитним договором.

Аргументи апеляційної скарги частково є виправданими.

При цьому, колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ "Гірвісаарі проти Фінляндії", п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п.п. б,в п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, за звернення з позовом до суду першої інстанції, КС «Аккорд» сплатила судовий збір у розмірі 214,60 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №4952 від 18 квітня 2012 року (а.с. 1).
З огляду на ту обставину, що позовні вимоги КС «Аккорд» задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь КС «Аккорд» підлягає стягненню судовий збір за звернення з позовом до суду першої інстанції в розмірі 77.58 грн (10282.93 х 214.60 : 28445,27).
За звернення до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 1362.00 грн, що підтверджується квитанцією №17 від 05 березня 2021 року.(а.с.72) та враховуючи часткове задоволення позову та апеляційної скарги з КС «Аккорд» на її користь підлягає стягненню 492.36 грн (10282.93 х 1362.00 : 28445,27).

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково. 

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 квітня 2014 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Аккорд» заборгованості за кредитним договором №1431с-луг від 16 січня 2008 року з 28445.27 грн до 10282.93 грн, яка складається з: 4956.32 грн – заборгованість за кредитом, 1336.17 грн – заборгованість за процентами, 3296.42 грн – пеня, 215.10 грн – інфляційних втрат, 478.92 грн – три поцентів річних від простроченої суми, а також зменшити розмір стягнутого судового збору за позовну заяву з 284.45 грн до 77.58 грн.
Стягнути з Кредитної спілки «Аккорд» на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору за апеляційну скаргу у розмірі 492.36 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 17 травня 2021 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя 
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.