ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 375/17/21                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Чорненька О.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 червня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Мельничука В.П.
                                                            Чаку Є.В.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Волинській області на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 01 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Волинській області, Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАН №3621009 про застосування адміністративно штрафу яку було складено старшим лейтенантом поліції 1 батальйону 3 роти УПП у Волинській області Стасюком Т.О.
Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року задоволено клопотання ОСОБА_1 та залучено до участі у справі співвідповідача Головне управління Національної поліції у Волинській області.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 2 статті 122 КупАП є незаконним, необґрунтованим та недоведеним, оскільки позивач розпочав маневр проїзду регульованого пішохідного переходу на миготливий зелений сигнал світлофора. Щоб не застосовувати екстрене гальмування та не створювати перешкод для інших учасників руху, він, керуючись загальною обстановкою на дорозі, продовжив рух далі та закінчив маневр, тобто проїзд пішохідного переходу на жовтий сигнал світлофора.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 01 березня 2021 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив апеляційну інстанцію скасувати незаконне, на його думку, рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач здійснював проїзд пішохідного переходу на жовтий сигнал світлофору, який забороняє рух, не зупинив свій транспортний засіб у місці, визначеному правилами дорожнього руху, чим порушив вимоги пункту 8.7.3. «г» Правил дорожнього руху України та був правомірно притягнений до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до норм статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
На виконання вимог зазначеної статті та враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, дану справу терміново призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
01 січня 2021 року, близько 19 години, ОСОБА_1 , керуючу автомобілем Volkswagen Touran номерний знак НОМЕР_1 , рухався проспектом Соборності у м. Луцьку. Почавши маневр проїзду регульованого пішохідного переходу за адресою: м. Луцьк, просп. Соборності, 5, на миготливий зелений сигнал світлофора, був змушений закінчувати його на жовтий сигнал світлофора.
Після закінчення маневру переїзду пішохідного переходу, ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, які повідомили йому про фіксування факту проїзду ним регульованого пішохідного переходу на жовтий сигнал світлофора, який є забороняючим.
За вказаним фактом працівниками поліції було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАН №3621009 від 01 січня 2021 року. Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 статті 122 КУпАП, та на нього накладено стягнення у виді штрафу розміром 425 грн. 
Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, позивач звернувся у суд із даним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що почавши маневр проїзду пішохідного переходу на зелений мигаючий сигнал світлофора, ОСОБА_1 на виконання вимог пункту 8.11 Правил дорожнього руху, мав закінчити виконання маневру, бо інакше його автомобіль створював би перешкоду іншим учасникам руху. Також суд врахував, що під час руху 01 січня 2021 року асфальтне дорожнє покриття було мокрим, що не надало б можливості спинити транспортний засіб перед пішоходним переходом та зупинити транспортний засіб можливо було б лише на перехресті, та здійснити перешкоду в русі іншим транспортним засобам.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Розділом 8 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до пункту 8.7.3 Правил дорожнього руху, сигнали світлофора мають таке значення: а) зелений - дозволяє рух, в) зелений миготливий дозволяє рух, але інформує про те, що незабаром буде ввімкнено сигнал, який забороняє рух, ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Тобто, жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення. 
Згідно п. 8.10 у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.
Нормами п. 2.3 б) ПДР визначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Слід зазначити, що положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
Положеннями статей 245, 251, 252, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Таким чином, відповідач у справі зобов`язаний довести правомірність свого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, та, зокрема, довести факт вчинення позивачем порушення ПДР відповідними доказами.
Разом з тим, відповідно до ч.5 статті 77 КАС якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Дослідивши відеозапис, на якому зафіксоване порушення, вчинене позивачем, а саме з відео реєстратора автомобіля патрульної поліції, що є доказом на підставі статті 40 Закону України «Про поліцію», колегія суддів з`ясувала, що підставою для винесення оскаржуваної постанови стало те, що ОСОБА_1 здійснив проїзд перехрестя вул. Соборності у м. Луцьку на жовтий сигнал світлофору, що забороняє рух. Так, з диску, долученого відповідачем до справи, вбачається доведеною вина позивача в скоєнні адміністративного правопорушення. Жовтому сигналу світлофора передує зелений миготливий сигнал, який попереджає про його наступне увімкнення. Миготливий зелений сигнал світлофора працює, як правило 3-4 секунди і не забороняє рух транспортних засобів. Проте побачивши такий сигнал, водієві краще зупинитися перед регульованим пішохідним переходом, інакше він ризикує опинитися на ньому під час ввімкнення жовтого світла, що забороняє рух транспортних засобів (постанова Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №751/5437/17).
Разом з тим, позивач рухаючись, здійснював проїзд на жовтий сигнал світлофора, не зупинив свій автомобіль у місці, визначеному п. 8.10 ПДР України, чим порушив вимоги п. 8.7.3. «ґ» ПДР України. Зокрема, з даного відеозапису вбачається, що від моменту, коли загорівся забороняючий жовтий сигнал світлофору до моменту, коли автівка позивача опинилася на перехресті в положенні, що заважало би іншим учасникам дорожнього руху чи створювало б для них небезпеку, мав місце великий відрізок дороги, що за умови руху транспортного засобу позивача зі швидкістю 50 км/год (дозволена швидкість в межах населеного пункту) надавало можливість скаржнику виконати вимоги ПДР, зупинившись перед перехрестям. 
При цьому, ані в позові, ані у відзиві на апеляційну скаргу позивач не надав жодних пояснень щодо того, чим була обумовлена його поведінка. Так, в обґрунтування своєї позиції він посилається на те, що він продовжив рух транспортного засобу на перехресті після ввімкнення жовтого сигналу світлофора, оскільки при екстреному гальмуванні не зміг би зупинитися згідно з вимогами правил дорожнього руху без загрози безпеці для інших учасників дорожнього руху, оскільки для гальмування такого транспортного засобу потрібен відповідний гальмівний шлях. Тобто, гальмівний шлях транспортного засобу, яким керував позивач при гальмуванні автомобіля мав закінчитися б на самому перехресті, що спричинило б безпеку для інших учасників дорожнього руху у вигляді створення аварійної ситуації і, як наслідок, зіткнення з транспортними засобами. Проте з такого пояснення неможливо встановити, чому в даному випадку позивач посилається саме не екстрене гальмування за умови невеликої швидкості, сприятливих погодних умов та відсутності небезпечних дій з боку інших учасників дорожнього руху. Натомість, колегія суддів зауважує, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, зокрема, на миготливий зелений та жовтий сигнал світлофору на під`їзді до перехрестя знизити швидкість та зупинитися.
Відтак, не відповідають дійсності твердження позивача про те, що рух перехрестя він починав на миготливий зелений та про те, що проїхав перехрестя він на жовтий сигнал світлофора, чим уник зіткнення з іншими транспортними засобами за відсутності аварійної ситуації, отже не здійснив порушення ПДР. 
Також слід зазначити, що в ході розгляду адміністративної справи водію ОСОБА_1 були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відповідно до Конституції України та статті 268 КУпАП, надано можливість надавати пояснення і заявляти клопотання, однак, як слідує з відеозаписів, долучених до матеріалів справи, водій жодних клопотань (ані усних, ані письмових) не заявляв.
Крім того, в статті 268 КУпАП визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.
При цьому, законом не визнана обов`язкова участь адвоката у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення.
Позивач не був позбавлений права скористатися правовою допомогою адвоката засобами телефонного зв`язку, однак даного клопотання не заявляв, як і не довів, що вчиняв дії, спрямованні на прибуття адвоката на місце зупинки тз.
Таким чином, поліцейським було забезпечено позивачу можливість реалізації прав, визначених статтею 268 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КпАП України про порушення позивачем пункту 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху.
Системний аналіз вищевказаних норм чинного законодавства України дає підстави для висновку про те, що відповідач діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, а постанова про адміністративне правопорушення від 01 січня 2021 року серії ЕАН № 3621009 за формою відповідає вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з позицією скаржника стосовно того, що під час встановлення адміністративного правопорушення, а також накладення адміністративного стягнення на позивача, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи.
Таким чином, протиправним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.
Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 317, 321 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Волинській області - задовольнити.
Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 01 березня 2021 року - скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Волинській області про скасування постанови про адміністративні правопорушення - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Повний текст рішення виготовлено 29 червня 2021 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       В.П. Мельничук
                                                                                                    
                                                                                                    Є.В. Чаку