ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/9849/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 ( суддя першої інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі №160/9849/20 за позовом  Приватного акціонерного товариства  "Суха Балка"  до  Державної податкової служби України про визнання протиправною та скасування індивідуальної податкової консультації,- 
ВСТАНОВИВ:
18.08.2020 Приватне акціонерне товариство “Суха Балка” звернулось  до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якому позивач просив визнати протиправною та скасувати індивідуальну податкову консультацію Державної податкової служби України від 05.08.2020 №3187/ІПК/99-00-04-03-03-06.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що Приватне акціонерне товариство “Суха Балка”  звернулось до Державної податкової служби України із запитом № 61.6/1116 від 22.06.2020 про отримання індивідуальної податкової консультації щодо застосування змін до Податкового кодексу України при формуванні рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин з наступного питання: 1)чи вірно ПрАТ “Суха Балка” розуміє, що зміни відповідно до п. 1. Розділу ІІ Прикінцевих положень України “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві” від 16 січня 2020 №466-ІХ, з урахуванням п.п. 4.1.4, п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 податкового кодексу України, застосовується платниками податків з 01.01.2021 року? 29.07.2020 ПрАТ “СУХА БАЛКА” отримано лист відповідача № 22895/6/99-00-04-03-03-06 від 17.07.2020 про продовження строку розгляду звернення на 15 календарних днів до 03.08.2020 включно. 11.08.2020 позивач отримав індивідуальну податкову консультацію від 05.08.2020  №3187/ІПК/99-00-04-03-03-06, в якій відповідач, посилаючись на п.п. 14.1.138 п. 14.1 ст.14, п. 49.19 ст.49 Податкового кодексу України, зазначив, що враховуючи, що відповідно до п. 49.18. ст. 49 Кодексу для цілей податку на прибуток підприємств базовим звітним (податковим) періодом є календарний квартал, то платники, які прийняли рішення про застосування з ІІ кварталу 2020 року “виробничого” методу нарахування податкової амортизації до основних засобів, амортизацію яких розпочато за іншим методом, зобов`язані провести інвентаризацію цих об`єктів основних засобів станом на 01.04.2020. Водночас зауважено, що Кодекс не передбачає можливості прийняти рішення після 31.12.2020. Позивач вважає, що надана відповідачем індивідуальна податкова консультація від 05.08.2020  №3187/ІПК/99-00-04-03-03-06 є протиправною, оскільки суперечить нормам чинного законодавства та порушує права та законні інтереси позивача, а отже є такою, що підлягає скасуванню, а тому звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 позов задоволено в повному обсязі.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, без надання належної правової оцінки наявним обґрунтуванням відповідача та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач проти апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Державною податковою службою України в додаткових поясненнях до апеляційної скарги було заявлено клопотання про  участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Згідно з ч.1    ст. 195 КАС України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 31.03.2021 справу №160/9849/20  призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, з урахуванням того, що апеляційна скарга подана на рішення   суду першої інстанції, які ухвалені в порядку   спрощеного    позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Таким чином, участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції передбачає розгляд справи у відкритому судовому засіданні, проте згідно вищезазначеної ухвали розгляд справи №160/9849/20  призначено в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що клопотання Державної податкової служби України не підлягає задоволенню.   
Крім того,  Державною податковою службою України також  було заявлено клопотання про розгляд справи за участю представника.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо апеляційна скарга подана на рішення     суду першої інстанції, які ухвалені в порядку     спрощеного     позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З урахуванням п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України клопотання відповідача про розгляд справи за участю представника також не підлягає задоволенню.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду, що Приватне акціонерне товариство “СУХА БАЛКА” звернулось до Державної податкової служби України із запитом № 61.6/1116 від 22.06.2020 про надання індивідуальної податкової консультації щодо змін до Податкового кодексу України при формуванні рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, зміни до розмірів коригуючого коефіцієнту до ставок рентної плати, зміни до розділу ІІІ Податкового кодексу України “Податок на прибуток”, щодо зміни вартісних критеріїв віднесення МНМА до складу основних засобів, застосування “Виробничого методу” до нарахування амортизації, внесення змін до переліку доходів та витрат, що впливають на фінансовий результат тощо, а саме:
1) чи вірно ПрАТ “Суха Балка” розуміє, що зміни відповідно до п. 1. Розділу ІІ Прикінцевих положень України “Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві” від 16 січня 2020 №466-ІХ, з урахуванням п.п. 4.1.4, п.п. 4.1.9 п. 4.1 ст. 4 податкового кодексу України, застосовується платниками податків з 01.01.2021 року?
17.07.2020 Державна податкова служба України повідомила позивача про продовження строку розгляду звернення на 15 календарних днів до 03.08.2020 включно. 
11.08.2020 ПрАТ “Суха Балка” отримав індивідуальну податкову консультацію №3187/ІПК/99-00-04-03-03-06 від 05.08.2020, в якій відповідачем повідомлено, що базовим звітним (податковим) періодом для рентної плати є календарний квартал (п. 257.1 ст. 257 Кодексу), а тому декларування податкових зобов`язань з Рентної плати за II квартал 2020 року слід здійснювати шляхом складання окремих додатків 1 до Податкової декларації з рентної плати, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 17.08.2015 №719, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України від 03.09.2015 № 1051/27496, у яких сума податкових зобов`язань з Рентної плати за кожним відповідним видом товарної продукції обчислюється:
-за період з 01.04.2020 по 22.05.2020 - за обсяг товарної продукції видобутої за такий період із застосуванням ставок Рентної плати та коефіцієнтів до них, що діяли до набрання чинності Законом;
- за період з 2.05.2020 по 30.06.2020 – за обсяг товарної продукції видобутої за такий період із застосуванням ставок Рентної плати та коефіцієнтів до них, що визначені законом.
Також відповідач посилаючись на п.п. 14.1.138 п. 14.1 ст.14, п. 49.19 ст.49 Податкового кодексу України, зазначив, що враховуючи положення п.п. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 Кодексу та відповідно до п. 49.18. ст. 49 Кодексу для цілей податку на прибуток підприємств базовим звітним (податковим) періодом є календарний квартал, то платники, які прийняли рішення про застосування з ІІ кварталу 2020 року “виробничого” методу нарахування податкової амортизації до основних засобів, амортизацію яких розпочато за іншим методом, зобов`язані провести інвентаризацію цих об`єктів основних засобів станом на 01.04.2020. Водночас зауважено, що Кодекс не передбачає можливості прийняти рішення після 31.12.2020.
Позивач не погодився з отриманою індивідуальною податковою консультацією та оскаржив її до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
У справі, що розглядається, є спірним період, з якого необхідно позивачу застосовувати збільшену ставку рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин: з дати набрання чинності  Закону України від 16 січня 2020 № 466-IX  , або з наступного бюджетного року (01.01.2021).    
Згідно п.п.  14.1.172 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування, нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.
П.п.  14.1.217 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України  визначено, що рентна плата - загальнодержавний податок, який справляється за користування надрами для видобування корисних копалин; за користування надрами в цілях, не пов`язаних з видобуванням корисних копалин; за користування радіочастотним ресурсом України; за спеціальне використання води; за спеціальне використання лісових ресурсів; за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України.
Відповідно до п.п.52.1  та 52.2 ст.52 Податкового кодексу України  за зверненням платників податків у паперовій або електронній формі контролюючий орган, визначений підпунктом  41.1.1 пункту 41.1 статті 41  цього  Кодексу, надає їм безоплатно індивідуальні податкові консультації з питань практичного застосування окремих норм податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, протягом 25 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом.
Індивідуальна податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.
Згідно з п.53.2ст.53 вказаного  Кодексу  платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому у паперовій або електронній формі індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.
Платник податків звернувся до відповідача щодо надання податкової консультації з питань застосування зміни відповідно до п. 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16.01.2020 №466-ІХ, з урахуванням п.п.  4.1.4, п.п.  4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, а саме періоду застосування зазначених змін.
На думку позивача, оскаржена індивідуальна консультація суперечить положенням          Податкового кодексу України.
Пунктом 1 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 № 466-ІХ, встановлено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім:
- змін до підпункту  14.1.54 пункту 14.1 статті 14, абзаців десятого, двадцять першого пункту 42  1.2, абзаців сьомого, восьмого пункту 42  1.5  статті  42  1, пункту  64.5 статті 64, підпункту  78.1.21  пункту  78.1, пункту  78.4 статті 78, підпункту "е" підпункту  141.4.1, абзаців восьмого - одинадцятого підпункту  141.4.2 пункту 141.4 статті 141, статті  256, підпункту 4 пункту  297.1 статті 297 Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 липня 2020 року;
- змін до підпунктів 14.1.49, 14.1.162, 14.1.265 пункту 14.1 статті 14, підпункту 17.1.16 пункту 17.1 статті 17, підпункту 39.2.1.1 підпункту 39.2.1 пункту 39.2, підпункту 39.4.7 пункту 39.4 статті 39, пунктів 44.6, 44.7 статті 44, абзаців першого та другого пункту 53.1 статті 53, пунктів 58.1, 58.2 статті 58, підпункту 78.1.5 пункту 78.1 статті 78, пунктів 86.7, 86.8 статті 86, статей 102, 109, 110, 111, 112, 113, 114, 115, 116, 123, 124, 126, 128, 129, 130, 131, підпункту 133.1.5 пункту 133.1 статті 133, підпункту 134.1.7 пункту 134.1 стані 134, підпунктів "в" - "д" пункту  137.5, пункту 137.9 статті  137, пунктів  140.1,  140.2  статті  140, підпункту  140.4.2  пункту  140.4  статті 140, пунктів 170.13, 170.13  1 статті 170, пункту  277.1 статті 277, підпункту 1 пункту  297.1, пункту 297.6 статті  297 Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 січня 2021 року;
- доповнення  Податкового кодексу України  статтями 39-2, 112-1, 125-1, що набирають чинності з 1 січня 2021 року;
змін до підпунктів 14.1.56 3, 14.1.56 4, 14.1.107, 14.1.109, 14.1.114, 14.1.148, 14.1.190, 14.1.212 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 19 1.1.13, 19 1.1.16 - 19 1.1.18 пункту 19 1.1 статті 19, підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80, пункту 215.1, підпунктів 215.3.2, 215.3.2 1, 215.3.3, 215.3.3 1 пункту 215.3 статті 215, пункту 221.2 статті 221, підпункту 222.1.2 пункту 222.1 статті 222, статей 226 і 227, назви та пунктів 228.1 -228.4, 228.7 - 228.9 статті 228, пункту 17 підрозділу 5  розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, що набирають чинності з 1 січня 2021 року.
Цей Закон опубліковано в газеті «Голос України» 22 травня 2020 року, отже він набрав чинності з 23 травня 2020 року, за виключенням окремих змін, наведених вище.
Отже, відповідно до  Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 № 466-ІХ, зміни до порядку формування рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин, зміни до розмірів коригуючого коефіцієнту до ставок рентної плати, зміни до розділу ПІ  Податкового кодексу України  «Податок на прибуток», щодо зміни вартісних критеріїв віднесення МНМА до складу основних засобів, застосування «Виробничого методу» до нарахування амортизації, внесення змін до переліку доходів та витрат, що впливають на фінансовий результат тощо, набрали чинності з 23 05.2020.
Однак, відповідно до положень п.п.  4.1.9 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України  податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах: стабільність - зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 № 466-ІХ, внесено зміни до великої кількості елементів податків та зборів, податкових пільг та механізмів обчислення та справляння податків та зборів, а тому, з урахуванням принципу стабільності та дати набрання чинності Законом, мають набувати чинності не раніше наступного бюджетного року, тобто з 01.01.2021.
У частині наведених вище змін, цей принцип порушено, оскільки зміни були внесені фактично протягом бюджетного року, отже, склалась ситуація, коли порядок внесення змін до  Податкового кодексу України  порушує інші норми цього  Кодексу.
Колегією суддів також встановлено, що надана відповідачем ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» індивідуальна податкова консультація від 31.03.2021, містить протилежний висновок відповідача, який наведено в оскарженій індивідуальній податковій консультації, а саме відповідачем зазначено, що «Закон України № 466 опублікована у виданні «Голос України» № 84 (7341) від 22 травня 2020 року. Пунктом 1 Розділу ІІ «Прикінцеві положення»    Закону України № 466 встановлено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його офіційного опублікування, однак з урахуванням принципу стабільності та дати набрання чинності  Закону № 466, зміни мають набувати чинності не раніше наступного бюджетного року, тобто з 01 січня 2021 року.».
Отже, Відповідачем порушено п.п.  4.1.2 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України, яким встановлено рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації - забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.
Колегія суддів зазначає, що право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів статті 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України).
Європейський суд з прав людини у справі «Федоренка проти України» у рішенні від 30 червня 2006 року у § 21 зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може виступати у формі не тільки майна, а й «виправданих очікувань» від ефективного використання права власності. У рішенні ЄСПЛ у справі «Стретч проти Об`єднаного Королівства» від 24 червня 2003 року майном, у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції (встановлює право особи на мирне володіння своїм майном), вважається, зокрема, «законне і обґрунтоване очікування набути майно або майнове право».
Таким чином, наявність згаданої вище норми  Податкового кодексу України  породжує у платників податків обґрунтовані «законні очікування» щодо майна (податку), який підлягає (або не підлягає) сплаті в наступному податковому періоді, за умови збереження або відчуження власного майна. Виходячи з цього платник податків може скористатись можливістю захистити на його думку порушене право та інтереси з огляду на доведеність чи реальність такого порушення в іншій спосіб, зокрема, пред`явленням позову про відшкодування шкоди.
Європейський суд з прав людини у справі 41/74 Yvonne Van Duyn vs Home Office зазначає, що принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи можуть покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть коли вони закріплені в нормативному акті, який взагалі не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов`язана з іншим принципом відповідальності держави, котрий полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для уникнення відповідальності. Якщо держава затвердила певну правову концепцію, якою в описаному випадку є стабільність податкового законодавства, то вона чинить протиправно, коли відступає від заявленої поведінки або політики, оскільки погодження такої політики (поведінки) дало підстави для виникнення обґрунтованих очікувань в осіб щодо її дотримання державою чи органом публічної влади.
Отже, актуальна практика Європейського Суду з прав людини та Верховного Суду спирається на такі загально-правові категорії як «непорушність прав», «якість та точність закону», «стабільність та остаточність судових рішень», «законні очікування» тощо. Названі поняття можна узагальнити принципом правової (юридичної) визначеності, який відіграє надважливе значення у формуванні та функціонуванні системи права демократичної держави. Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Для безперешкодної реалізації прав людини та громадянина кожен повинен бути впевнений в тому, що гарантовані йому права є непорушними та підлягають належному захисту. Даний принцип закріплений на рівні  Основного закону - Конституції України  - та є основоположним для правової держави.
Відповідно до положень  Конституції України, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (ст. 21); конституційні права і свободи людини не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані (ст. 22); конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених  Конституцією України  (ст. 64).
Міжнародне співтовариство ставить доволі високі вимоги до якості законів, ясності їхнього формулювання, правильного тлумачення та коректного застосування. Венеціанська комісія у своїй доповіді від 04 квітня 2011 року «Верховенство права» вказала, що правова визначеність є елементом верховенства права та є істотно важливою для питання довіри до судової системи.    Аби досягти цієї довіри, держава повинна зробити текст закону легко доступним, закон має бути сформульований з достатньою мірою чіткості, аби особа мала можливість скерувати свою поведінку. Як вказав Європейський Суд з прав людини    у рішенні у справі «Ольссон проти Швеції», норма національного закону не може розглядатися як право, якщо її не сформульовано з достатньою точністю так, щоб громадянин мав змогу, якщо потрібно, з відповідними рекомендаціями, до певної міри передбачити наслідки своєї поведінки.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини    поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб (рішення у справах «Олександр Волков проти України», «C.G. та інші проти Болгарії» та ін).
Окрім того, Європейський суд зазначає, що відповідальність за подолання недоліків законодавства, правових колізій, прогалин, інтерпретаційних сумнівів лежить, в тому числі, і на судових органах, які застосовують та тлумачать закони (рішення у справах «Вєренцов проти України», «Кантоні проти Франції»).
Підпунктом  4.1.4 п. 4.1 ст. 4 Податкового кодексу України  встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується на презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Таким чином, прийняття рішення платником податків про застосування змін до  Податкового кодексу України, внесених  Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» від 16 січня 2020 № 466-ІХ, з урахуванням принципу стабільності, тобто з 01.01.2021, - повинно трактуватись на користь такого платника податків.
Вказані обставини залишилися поза увагою контролюючого органу, що з урахуванням помилкового аналізу нормативно-правових актів України призвело до надання протиправної індивідуальної податкової консультації, яка суперечать наведеним нормам права.
З огляду на наведене, індивідуальна податкова консультація Державної податкової служби України від 05.08.2020 № 3187/ІПК/99-00-04-03-03-06 є необґрунтованою, прийнята без урахування рішення платника податку та такою, що суперечить вимогам податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню.
Відповідно до абз.2, 3 ст.53.2  Податкового кодексу України  скасування судом наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації є підставою для надання нової податкової консультації з урахуванням висновків суду.
Протягом 30 календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду про скасування наказу про затвердження узагальнюючої податкової консультації або індивідуальної податкової консультації центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, або контролюючий орган з урахуванням висновків суду зобов`язані опублікувати узагальнюючу податкову консультацію або надати платнику податків індивідуальну податкову консультацію.
Враховуючи, що редакція п. 53.3 ст.  53 Податкового кодексу України  на дату ухвалення рішення у цій справі зобов`язує контролюючий орган надати нову індивідуальну податкову консультацію з урахуванням висновків суду, тобто такий обов`язок виникає у відповідача у силу закону та не потребує додаткового відображення в резолютивній частині судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.   308,  311,  315,  316,  321,  322,  325,  327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.10.2020  в адміністративній справі №160/9849/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
У період з 11 травня 2021року по 14 травня 2021 року головуючий Олефіренко Н.А. перебувала на лікарняному, у зв`язку  чим повний текст постанови виготовлено 19 травня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва