ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/12206/20 пров. № А/857/7909/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                                Коваля Р.Й., Святецького В.В. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року (суддя – Лунь З.І., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Львів, дата складення повного тексту – не зазначена), 
в адміністративній справі №380/12206/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, 
про визнання протиправним і скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії, 

                                                          встановив:   

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просив: 1) визнати протиправним, скасувати протокол №7 засідання житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату від 25.06.2020 року в частині відмови капітану запасу ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації; 2) зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за належне для отримання житло позивачу. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 11.03.2020 року не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції постановлене за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на помилковий висновок суду першої інстанції про те, ОСОБА_1 повинен був надати житловій комісії також, окрім наданих документів, документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 24.12.1992 року по 09.10.1997 року. Однак, такого документа ОСОБА_1 житловій комісії не надав. Також суд зазначив, що позивачем не надано житловій комісії документ, який підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду його донькою за період з 22.04.1998 року по 29.03.2001 року. Проте, апелянт не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з того, що ОСОБА_1 житловій комісії були надані довідки № 1940, 1941 від 05.05.2020 року, які свідчать про те, що в списках громадян для використання коштів приватизаційних депозитних рахунків за номінальною вартістю житлового чека, ОСОБА_1 та його донька не числиться. Згідно законодавства Ощадний банк України володіє інформацією щодо використання або невикористання коштів за житловими чеками громадян, і на підставі цього видає інформаційну довідку. Такі довідки були надані і відповідачу разом з повним пакетом документів для погодження виплати грошової компенсації за належне до отримання житла, і в суд першої інстанції. Проте ні відповідач, ні суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що житловий чек для приватизації державного житлового фонду можна використати лише один раз. Станом на 2020 рік ні ОСОБА_1 , ні його донькою він використаний не був, що підтверджується наданими довідками. Вважає апелянт, що оскільки право на безоплатну приватизацію житла не використав, тому мав право на отримання компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення. Підтвердження невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду ним були надані, проте житловою комісією протиправно відмовлено у виплаті грошової компенсації. Також вказує апелянт, що оскільки ОСОБА_1 за період з 24.12.1992 року по 09.10.1997 року проживав без реєстрації, то і не міг скористатися правом на приватизацію і використати житлові чеки. Покликається апелянт на наявну в матеріалах справи довідку з БТІ, якою підтверджується, що ОСОБА_1 участі у приватизації не приймав, а тому не використав житлові чеки. Також, довідка КЕВ м.Львова від 13.12.2018 року №5692 про забезпечення житлом, підтверджує, що військова частина не забезпечувала ОСОБА_1 ніяким житлом, зокрема під час проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 з 04.12.1992 року по 11.11.2004 року він не отримував ні постійного, ні службового, ні штатно-посадового жилого приміщення. Згідно відомостей з Державного реєстру, в ОСОБА_1 немає на праві власності жодного нерухомого майна, іпотек, немає землі, він не відчужував жодного майна, оскільки такого не було і не має, та не використовував своє право на приватизацію. У зв`язку з наведеним вважає апелянт, що суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 11.03.2021 року та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги повністю. 
Відповідач Львівський ОТЦ КСП подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що рішення суду від 11.03.2021 року у вказаній справі є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга – безпідставною. Просить залишити оскаржене рішення суду без змін, залишивши апеляційну скаргу без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задоволити, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 у період з 04.12.1992 по 11.11.2004 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 66). 
З 1992 року його зараховано на квартирний облік. 
На підставі протоколу №4 засідання житлової комісії Військової частини НОМЕР_2 від 28.02.2005 у відповідності до рапорту та наданих документів позивача, як капітана запасу, зараховано на квартирний облік в першочергову чергу (а.с. 34). 
За час проходження служби житлове приміщення не отримував, а також позивачем не було використано право на безоплатну приватизацію житла. 
Листом від 04.12.2018 за №11159 Львівський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про те, що з метою виконання Постанови Кабінету Міністрів України №728 від 02.09.2015, якою врегульовані деякі питання забезпечення житлом військовослужбовців та інших громадян, затверджено Порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм до отримання жиле приміщення, у зв`язку з чим необхідно надати у житлову комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 письмову згоду про отримання компенсації, з відповідним пакетом документів (а.с. 38). 
На звернення ТВО Військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачем надана письмова згода та відповідний перелік документів для отримання вказаної компенсації, а саме: 
-довідка про реєстрацію місця проживання особи на ОСОБА_2 (додаток 13) (а.с. 63); 
-довідка про реєстрацію місця проживання особи на ОСОБА_1 (додаток 13) (а.с. 62); 
-витяг з послужного списку ОСОБА_1 (а.с. 66); 
-довідка від 28.04.2020 №32/1 (форма №5), видана Личаківсько-Залізничним ОРВК (а.с. 61); 
-довідка від 28.04.2020 №32 (форма №7), видана Личаківсько-Залізничним ОРВК (а.с. 61); 
-довідка ПАТ “Державний ощадний банк України” від 05.05.2020 №1941 на ОСОБА_2 про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 60); 
-довідка ПАТ “Державний ощадний банк України” від 05.05.2020 №1940 на ОСОБА_1 про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 59); 
-довідка ПАТ “Державний ощадний банк України” від 30.10.2018 №10026/0893 на ОСОБА_2 про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 58); 
-витяг з паспорту громадянина України ОСОБА_2 та копія картки фізичної особи - платника податків (а.с. 70-72); 
-витяг з паспорту громадянина України ОСОБА_1 та копія картки фізичної особи - платника податків (а.с. 67-69); 
-довідка з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 05.05.2020 №167 (а.с. 56); 
-інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 (а.с. 64); 
-інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с. 65); 
-нотаріально завірена згода ОСОБА_2 про отримання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (а.с. 57); 
Протоколом №12 засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.12.2018, розгляд заяви ОСОБА_1 , який надав згоду на отримання грошової компенсації за належне до отримання жиле приміщення, відкладено до надходження офіційної інформації щодо затвердження розподілу видатків ГКЕУ та обсягів лімітів на виплату грошової компенсації на відповідний рік (а.с. 31). 
18.06.2020 року позивач подав до Львівського ОВК заяву про погодження йому та членам сім`ї виплати грошової компенсації за належне до отримання жиле приміщення. До такої заяви додано додаткові матеріали (згідно переліку) (а.с. 55). 
За результатами розгляду вказаної заяви ОСОБА_1 від 18.06.2020 року, рішенням житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату від 25.06.2020 року (протокол №7 від 25.06.2020) вирішено: 
- перенести дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік у зв`язку з відсутністю дати реєстрації з 24.12.1992 року на 09.10.1997 року. Вважати дату зарахування на загальних підставах з 09.10.1997 року; 
- відмовити капітану запасу ОСОБА_1 у наданні грошової компенсації, у зв`язку з ненаданням повного пакету документів відповідно до п.11 Постанови кабінету Міністрів №728 від 02.09.2015, а саме підтвердження місця реєстрації за період з 04.12.1992 по 09.10.1997, документа, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за вказаний період, підтвердження місця реєстрації доньки, ОСОБА_2 , 1998 р.н. за період з 22.04.1998 по 29.03.2001 та документа, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за вказаний період (а.с. 30, 54). 
Судом також встановлено, що Львівський обласний військовий комісаріат реорганізовано у Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. 
Позивач ОСОБА_1 вважаючи протиправним рішення житлової комісії Львівського ОВК від 25.06.2020 року (протокол №7) в частині відмови у виплаті грошової компенсації за належне для отримання житло, звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв правомірно, прийнявши обґрунтоване, з урахуванням усіх обставин, рішення про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за не отримане житло, оскільки ОСОБА_1 не були надані довідки ПАТ “Державний ощадний банк України” про невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за період з 04.12.1992 по 09.10.1997 щодо себе, та за період з 22.04.1998 по 29.03.2001 щодо іншого члена сім`ї. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини 1 статті 2 КАС України, де завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Згідно частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. 
Приписами статті 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. 
Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" відповідно до Конституції України визначено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регульовано відносини у цій галузі. 
Згідно із частиною 1 статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. 
Механізм визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей, що перебувають разом з ними на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який ведеться у військових частинах, органах, підрозділах, загонах, військових навчальних закладах, установах (далі - військові частини), а у разі їх розформування - у військових комісаріатах та квартирно-експлуатаційних установах (організаціях), за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення (далі - компенсація) установлено Порядком визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 р. №728 (ділі – Порядок №728). 
Приписами пункту 3 Порядку №728 визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. 
Відповідно до пункту 5 Порядку №728, визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, черговість надання компенсації визначається за часом взяття військовослужбовця та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включення до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень. 
Згідно із пунктом 6 Порядку №728, підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень. 
Пунктом 11 Порядку №728 передбачено, що для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру житловій комісії подаються такі документи: - рапорт військовослужбовця (заява особи, звільненої з військової служби в запас або у відставку, або члена сім`ї, зазначеної в абзацах четвертому і п`ятому пункту 2 цього Порядку) та нотаріально посвідчена згода членів його сім`ї на отримання компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення; - довідка про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання (перебування); - копії паспорта військовослужбовця і повнолітніх членів сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; - копія свідоцтва про шлюб (за наявності); - копія свідоцтва про народження дитини (за наявності); - копія облікової картки фізичної особи - платника податків (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); - копія свідоцтва про право власності на житло за його наявності (військовослужбовця та членів його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов); - довідка про отримання (неотримання) житла військовослужбовцем з колишнього місця перебування його на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов; - документ, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про належне військовослужбовцю та членам його сім`ї, які перебувають з ним на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, нерухоме майно; - дозвіл органу опіки і піклування на отримання неповнолітнім членом сім`ї компенсації у випадках, визначених законодавством. 
Житлові комісії розглядають рапорти військовослужбовців (заяви, зазначені в пункті 11 цього Порядку) щодо надання компенсації та приймають рішення про її надання або відмову в наданні (п.12 Порядку №728). 
З аналізу наведених положень слідує, що військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла та перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та/або включені до списків осіб, які мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень. При цьому, підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень. 
Відповідно до Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року №1081, Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року №450, та Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року №728, з метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України 31 липня 2018 року №380, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018р. за №1020/32472, затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі – Інструкція №380). 
Ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей) (пункт 1 розділу І Інструкції №380). 
Згідно з абз.2 пункту 1 Інструкції №380, до членів сім`ї військовослужбовця належать особи, які внесені в особову справу військовослужбовця в порядку, визначеному Інструкцією з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 червня 2014 року за №611/25388. Запис відомостей про зміни у складі сім`ї здійснюється у військовій частині за місцем зберігання особової справи, а особи, звільненої з військової служби в запас або відставку, - військовим комісаріатом. 
Пунктом 2 розділу І Інструкції №380 визначено, що забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). 
Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції №380, військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. 
Питання, пов`язані із забезпеченням житлом військовослужбовців та членів їх сімей, вирішуються за місцем проходження військової служби та перебування їх на обліку (пункт 7 розділу І Інструкції №380). 
Згідно з п.1 розділу ІІ Інструкції №380, для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини). 
До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку. 
Одним з основних завдань житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є, зокрема, прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань (п.5 розділу ІІ Інструкції №380). 
Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення серед іншого щодо надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (п.7 розділу ІІ Інструкції №380). 
Відповідно до п.8 розділу ІІ Інструкції №380, рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі. 
Згідно з п.1 розділу VIII Інструкції №380, військовослужбовці та члени їх сімей, які перебувають на обліку, мають право отримати грошову компенсацію за належне їм для отримання житлове приміщення (далі - грошова компенсація). 
Згідно з п.5 розділу VIII Інструкції №380, для отримання грошової компенсації та визначення її остаточного розміру військовослужбовці та члени їх сімей подають до житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) документи, визначені в Порядку визначення розміру і надання грошової компенсації. Житлові комісії військових частин (об`єднані житлові комісії) розглядають надані документи протягом десяти робочих днів та приймають відповідне рішення про надання грошової компенсації. Про прийняте рішення житлова комісія у п`ятиденний строк письмово інформує військовослужбовців та членів їх сімей. Протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) затверджується наказом командира військової частини та з обліковою справою направляється до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району. 
Як видно з витягу з протоколу №7 засідання житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату від 25 червня 2020 року, позивачу ОСОБА_1 відмовлено у наданні грошової компенсації у зв`язку з ненаданням повного пакету документів відповідно до п.11 Постанови Кабінету Міністрів №728 від 02.09.2015, а саме ненадання підтвердження місця реєстрації за період з 04.12.1992 по 09.10.1997, документа, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за вказаний період, підтвердження місця реєстрації доньки, ОСОБА_2 , 1998 року народження, за період з 22.04.1998 по 29.03.2001 та документа, що підтверджує невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду за вказаний період. 
Перевіряючи вказане рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 за визначеними ч.2 ст.2 КАС України критеріями, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідача, оформлене протоколом №7 від 25.06.2020 року, є необґрунтованим, прийняте без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), нерозсудливо та непропорційно, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Зокрема, житлова комісія не надала можливості ОСОБА_1 усунути виявлені недоліки поданих документів для отримання компенсації за належне для отримання жиле приміщення. Окрім того, приймаючи рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 грошової компенсації, житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_2 діяла всупереч положенням пункту 6 Порядку №728, згідно з яким підставою для відмови у наданні військовослужбовцю та членам його сім`ї компенсації є їх зняття з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або виключення із списків громадян, що мають право на першочергове чи позачергове отримання жилих приміщень. Ці нормативні приписи Порядку №728 не передбачають інших підстав відмови, як-то ненадання повного пакету документів. 
З врахуванням встановлених фактичних обставин справи та наведених правових норм суд апеляційної інстанції дійшов висновку про протиправність прийняття житловою комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 спірного рішення (протокол №7 від 25.06.2020 року) в частині відмови капітану запасу ОСОБА_1 у наданні грошової компенсації. 
У зв`язку із цим, таке рішення слід визнати протиправним та скасувати, задоволивши в цій частині позовні вимоги. 
Відносно позовної вимоги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу грошову компенсацію за належне для отримання житло, то колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. 
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. 
У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження. 
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. 
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом. 
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути питання щодо надання позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, і за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. 
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Таким чином, з наведеного вбачається, що суд першої інстанції виніс рішення від 11.03.2021 року з порушенням норм матеріального права, та за невідповідності висновків суду обставинам справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. 
Відтак, доводи апелянта (позивача) у відповідній частині знайшли своє підтвердження, що є підставою для часткового задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч.ч. 3, 6 ст.139 КАС України). 
Судом встановлено, що позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1681,6 грн., а також за подання апеляційної скарги в розмірі 2522,41 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи квитанціями. 
Враховуючи, що позовні та апеляційні вимоги підлягають частковому задоволенню, необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 

                                                         постановив: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2021 року в адміністративній справі №380/12206/20 за позовом ОСОБА_1 до Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним і скасування протоколу, зобов`язання вчинити дії – скасувати і прийняти нову постанову. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол №7) від 25.06.2020 року в частині відмови капітану запасу ОСОБА_1 у наданні грошової компенсації. 
Зобов`язати Львівський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути питання щодо надання ОСОБА_1 грошової компенсації за належне до отримання жиле приміщення. 
У задоволенні решта позовних вимог ОСОБА_1 – відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (код ЄДРПОУ 08412340) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати у виді сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок та за подання апеляційної скарги у розмірі 1261 (однієї тисячі двісті шістдесят однієї) гривні 20 копійок. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Р. Й. Коваль 	
 	 	В. В. Святецький