Справа № 466/5732/20                                Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В. 
Провадження № 22-ц/811/3734/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:68

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                28 травня 2021 року                                         м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Жукровської Х.І., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки», третя особа – ОСОБА_2 , про повернення дитини в сім`ю, 
                                                         в с т а н о в и в:
30.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов’язати Шевченківську районну адміністрацію Львівської міської ради та комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки» повернути йому, як батьку, малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку згідно з рішенням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради відібрано у матері дитини – ОСОБА_2 та поміщено у комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки».
В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він є батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і факт його батьківства відносно цієї дитини встановлений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року, однак, на момент народження дитини та відібрання її у матері за рішенням Шевченківської районної адміністрації він не перебував у шлюбі з матір`ю дитини – ОСОБА_2 , а після встановлення факту батьківства районна адміністрація на його звернення відмовляється повертати дитину в сім`ю.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що дитина не відбиралася від позивача у порядку статті 170 СК України, в матеріалах справи відсутні рішення органів опіки та піклування або суду про відібрання у позивача його доньки чи про позбавлення його батьківських прав щодо неї, а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні його позовних вимог. 
Наголошує, що згідно з законом має право особисто здійснювати виховання своєї дитини, дитина повинна проживати разом з ним, оскільки він створив належні умови для виховання і проживання дитини, що підтверджується поданими ним доказами, яким суд не дав належної правової оцінки, однак, дитина більше року протиправно утримується в дитячому будинку, чим порушуються його права, як батька, та права самої дитини.
Звертає увагу на те, що інцидент, який трапився 13.06.2019 року і на який посилається суд в обґрунтування своїх висновків, не можна розцінювати як жорстоке поводження з дитиною, оскільки травма була завдана дитині з необережності, а не навмисно, а сама мати дитини щиро жалкує про вчинене.
Вважає, що наведене не може бути підставою для позбавлення батьківських прав відносно дитини.
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, представник позивача – адвокат Сибаль О.Б. подав клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість у визначений судом день і час в іншій справі в одному із районних судів міста Львова, не подавши належних доказів на підтвердження цієї обставини та необґрунтовано надавши перевагу участі в іншій справі, а тому у задоволенні такого клопотання відмовлено, клопотань про відкладення розгляду справи від інших учасників справи не надходило, тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.05.2021 року, є дата складення повного судового рішення – 28.05.2021 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Частиною першою статті 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.
У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.
Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Згідно з частиною другою статті 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків.
У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав.
З таким позовом до суду має право звернутися прокурор.
Згідно з частиною третьою статті 170 СК України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.
Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
У разі відмови від надання дитині необхідної медичної допомоги, якщо це загрожує її здоров`ю, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність згідно з законом. Медичні працівники у разі критичного стану здоров`я дитини, який потребує термінового медичного втручання, зобов`язані попередити батьків або осіб, які їх замінюють, про відповідальність за залишення дитини в небезпеці.
Статтею 14 цього Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно ст. 23-1 Закону України «Про охорону дитинства», усі дії щодо дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, спрямовуються на захист прав та інтересів дитини, усунення причин таких обставин і забезпечення безпечних умов її утримання та виховання, надання їй та її батькам комплексу необхідних послуг та соціальної допомоги.
Суб`єкти соціальної роботи з сім`ями, дітьми та молоддю в процесі своєї професійної діяльності здійснюють заходи з виявлення дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, надають їм комплекс послуг у межах повноважень, визначених законодавством, інформують інших суб`єктів, органи опіки та піклування в разі необхідності здійснення комплексних заходів щодо захисту прав та інтересів дитини та надання підтримки батькам чи притягнення їх до відповідальності.
У разі, якщо у зв`язку із складними життєвими обставинами дитина тимчасово не проживає чи не може проживати із своїми батьками, іншими законними представниками, її утримання та виховання можуть здійснювати родичі, сім`я патронатного вихователя, центри соціально-психологічної реабілітації дітей, притулки для дітей служб у справах дітей, інші установи для дітей (незалежно від форми власності та підпорядкування), в яких створені належні умови для проживання, виховання, навчання та реабілітації дитини відповідно до її потреб.
Уповноважені органи, що здійснюють соціальну роботу з сім`ями, дітьми та молоддю, зобов`язані в максимально короткий термін запропонувати сім`ї дитини комплекс послуг, спрямованих на мінімізацію чи повне подолання складних життєвих обставин, та сприяти поверненню дитини до батьків, інших законних представників.
У разі якщо повернення дитини до батьків, інших законних представників є неможливим чи суперечить її інтересам, органи опіки та піклування здійснюють заходи щодо надання дитині статусу дитини-сироти чи дитини, позбавленої батьківського піклування, захисту її житлових та майнових прав, влаштування в одну із форм виховання, яка найбільше відповідає найкращим інтересам дитини. Порядок діяльності органів опіки та піклування з питань захисту прав дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, визначається Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що 01.07.2019 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради прийнято розпорядження №497 про негайне відібрання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від її матері ОСОБА_4 та влаштування дитини у комунальний заклад Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» (а.с.46).
Підставою для прийняття вказаного розпорядження стало те, що мати дитини 13.06.2019 року за місцем свого проживання у гуртожитку в стані алкогольного сп`яніння, внаслідок конфлікту із співмешканцем ОСОБА_1 , заподіяла дитині тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку важкого ступеня, субдуральний крововилив над лівою півкулею головного мозку, множинні переломи кісток черепа, субапоневротичну гематому справа.
Заподіяння дитині вказаних вище тілесних ушкоджень підтверджено за результатами її обстеження в стаціонарних умовах 13.06.2019 року в Комунальному некомерційному підприємстві (далі – КНП) «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» (а.с.71).
Після негайного відібрання дитини, служба в справах дітей Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради звернулась до суду з позовом про відібрання дитини від матері та позбавлення її батьківських прав (справа №466/5510/19).
На момент народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_3 (а.с.6), позивач ОСОБА_1 не перебував із матір`ю дитини в зареєстрованому шлюбі.
Мати дитини перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 (а.с.103).
Факт батьківства позивача відносно дитини був встановлений рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року (а.с.4-5).
Позивач ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з матір`ю дитини – ОСОБА_4 19.11.2019 року (а.с.7).
Разом з тим, власне внаслідок конфлікту з позивачем ОСОБА_1 , як із співмешканцем ОСОБА_6 , з якою вони розпивали спиртні напої, остання заподіяла своїй дитині тілесні ушкодження, кинувши в позивача швабру, який в той момент тримав на руках дитину, попавши шваброю дитині в ділянку голови, заподіявши дитині в такий спосіб тілесні ушкодження, які поставили під загрозу життя дитини, якби не відбулось негайне відібрання дитини та надання їй необхідної медичної допомоги. 
Вказане підтверджується й тим, що на момент відвідування працівниками відділу «Служба у справах дітей» Шевченківського району було виявлено, що у дитини деформована голова, також наявний синець на ній, окрім того, дитина неодноразово блювала. Дана інформація зафіксована в акті оцінки рівня безпеки дитини.
Із протоколу позачергового засідання комісії з питань захисту прав дитини від 01.07.2019 року №12/19 (а.с.66-67) встановлено, що лікуючий лікар КНП «Міської дитячої клінічної лікарні м.Львова» Гоменюк І., який прибув на запрошення комісії, повідомив, що дитина поступила в лікарню у важкому стані, їй діагностували закриту черепно-мозкову травму, забій головного мозку, множинні переломи кісток черепа, субапоневротичну гематому справа. Даний діагноз змогли встановити після госпіталізації дитини на другий день на вимогу відділу «Служби у справах дітей» Шевченківського району, оскільки мати дитини перед тим відмовилась від госпіталізації та повного огляду дитини, що в свою чергу могло б спричинити тяжкі наслідки та смерть малолітньої дитини. Також лікар зазначив, що дитина недогодована, що підтверджується медичною історією дитини, та, на його думку, за такі дії мати дитини повинна нести кримінальну відповідальність. 
На підставі заяви Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівською місцевою прокуратурою №2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, та зареєстровано кримінальне провадження №42020141090000021 від 04.06.2020 року (а.с.65). 
Також встановлено, що рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2007 року (справа №2-674/7) ОСОБА_4 позбавлено батьківських прав відносно чотирьох її дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.62).
За рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 17.04.2019 року, оформленого протоколом №08/19 (а.с.37 зворот), сім`ю ОСОБА_4 взято під соціальний супровід відділу соціальної роботи Шевченківського району та забезпечення отримання сім`єю комплексного надання необхідних соціальних послуг та контролю за умовами утримання та виховання дітей (а.с. 38-40).
З квітня 2019 року ОСОБА_4 перебуває на обліку у відділі соціальної роботи Шевченківського району з причин ризику соціального сирітства та позбавлення батьківських прав відносно чотирьох старших дітей. 
Згідно з інформацією комунального закладу Львівської обласної ради «Будинок дитини №1 для дітей з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки» у листі від 16.10.2020 року №338 (а.с.145), дитина поступила у названий заклад 04.07.2019 року з КНП «Львівська дитяча міська клінічна лікарня», де вона проходила лікування з 13.06.2019 року по 04.07.2019 року, з діагнозом: забій головного мозку важкого ступеня, субдуральний крововилив над лівою півкулею головного мозку, множинні переломи кісток черепа, субапоневротична гематома справа, на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 01.04.2019 року №497 про негайне відібрання дитини та заяви матері про влаштування дитини у заклад на невизначений термін у зв`язку із складними життєвими обставинами.
В цьому закладі дитина увесь час перебуває під постійним наглядом невролога та педіатра, після проведеного лікування спостерігається позитивна динаміка її розвитку, покращився м`язевий тонус, дівчинка почала самостійно вставати при підтримці.
Станом на 28.09.2020 року дитині встановлено діагноз: ураження головного мозку неуточненої етіології, затримка психомовного і моторного розвитку, синдром рухових розладів.
Позивач з часу набуття ним батьківства на підставі рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2020 року дитину не відвідував і тільки один раз, 12.10.2020 року, цікавився станом здоров`я, фізичним та розумовим розвитком дитини в телефонному режимі, матеріальна допомога від батьків на утримання дитини не поступала, дитина перебуває у закладі на повному державному забезпеченні.
Таким чином, позивач, окрім копії рішення суду від 18 лютого 2020 року про встановлення батьківства відносно дитини та копії свідоцтва про реєстрацію 19 листопада 2019 року шлюбу з матір`ю дитини, довідки про роботу в Українській академії друкарства на посаді слюсаря гуртожитку №1, інших доказів, які б підтвердили створення для дитини безпечних умов проживання та забезпечення їй належного медичного догляду з огляду на наявність у дитини вказаного вище діагнозу після отриманих в результаті неналежної поведінки її батьків важких травм, не надав, а тому, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини та з урахуванням покращення стану її здоров`я під час перебування у названому вище закладі, в який її поміщено у зв`язку з прийняттям рішення про негайне відібрання від матері, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність на момент вирішення даного спору судом першої інстанції визначених законом підстав для повернення дитини.
Разом з тим, це не перешкоджає в подальшому вирішенню питання про повернення дитини за наявності для цього визначених законом підстав та з урахуванням прийнятих судами рішень в інших справах. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, – про безпідставність заявленого позову, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для зміни чи скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 28 травня 2021 року.

Головуючий:                                                         Бойко С.М.

Судді:                                                                 Копняк С.М. 
       
                                                                Ніткевич А.В.