ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1518/20  Номер провадження 33/814/245/21	Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В.  Доповідач ап. інст. Маліченко В. В.	

Категорія

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Маліченко В. В., з участю: секретаря судового засідання - Пархоменко Ю. І., особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Фули М. Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП
ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, посвідчення водія – НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за апеляційною скаргою адвоката Фули Мирослава Юрійовича діючого в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2021 року,-
В С Т А Н О В И В :
Постановою Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн на користь держави з позбавленням права керування транспортним засобами строком на 1 рік. Стягнено з нього на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн.
Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Внаслідок чого порушив п. 2. 9 «а» ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції адвокатом Фулою М. Ю. в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій просить постанову Пирятинського районного суду від 05 лютого 2021 року скасувати.
З рішенням районного суду не погоджується, так як вважає, що останнє винесене з допущенням істотних порушень процесуального права.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, зазначив, що розгляд справи відбувся без участі особи, яку притягують до адміністративної відповідальності та його захисника, визнавши причини неявки неповажними, тим самим порушивши право на захист. При цьому сам суд та головуюча суддя Нагорна Н. В. не вжили жодних заходів щодо належного повідомлення захисника про день та час розгляду справи. Не було розглянуто повторну заяву про відвід судді.
Відзначив, що безпосередньо сам факт проведення огляду на камеру не зафіксовано, лише зафіксовано факт керування транспортним засобом, що свідчить про порушення вимоги інструкції працівниками поліції. 
       Також, зазначив, що суд не мав права приймати процесуальне рішення про проведення дистанційного судового засідання, оскільки вони не з`являлися, бо бажали приймати особисту участь. 
Заслухавши сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст.ст.245, 252, 280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до вимог п. 2.9 «а» ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за порушення зазначеної вимоги ПДР України передбачена ст.130 КУпАП.
Згідно ч. 1 ст. 130 КУпАП керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Подія адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та вина особи яка притягається до адміністративної відповідальності, підтверджується дослідженими місцевим судом та наведеними у постанові суду доказами, які були перевірені судом апеляційної інстанції, а саме: 
Протоколом про адміністративне правопорушення від 22 листопада 2020 року серія ДПР18 № 243919, відповідно до якого 22 листопада 2020 року о 22 годині 10 хвилин на 154 км а/д Київ – Харків водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ДАФ» д.н.з. « НОМЕР_2 » з напівпричепом до нього «ШМІЦ» р.н.з. « НОМЕР_3 » з явними ознаками алкогольного сп`яніння а саме: різкий запах алкоголю з ротової порожнини, почервоніння очей, нестійка хода. При продуті газоаналізатора «Драгер» зі згоди водія в присутності двох свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , показало вміст алкоголю 1,66 % в наслідок чого ОСОБА_1 порушив п. 2.9 «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Після чого ОСОБА_1 в протоколі вказав, що 21 листопада 2020 він вживав алкогольні напої. 22 листопада 2020 року на 154 км. а.д. Київ – Харків о 22 год 10 хв був зупинений працівниками поліції, продув газоаналізатор з власної годи. Було вилучено посвідчення водія НОМЕР_1 та надано тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом НОМЕР_4 та відсторонено від керування. .
Результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Drager до протоколу ДПР 18 № 243919 з якого вбачається, що за допомогою Alcotest 6820, прилад № ARDH – 0062, принтер ARDF – 5130, тест № 516, останнє калібрування – 01 жовтня 2020 року, гр. ОСОБА_1 , 22 листопада 2020 року о 22 год 27 хв при температурі + 9 ? пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння та його результат становить 1.66 % (а. с. - 3). 
Рапортом ст. інспектора – чергового Пирятинського відділення поліції Гребінківського ВП ГУНП в Полтавській області від 29 листопада 2020 року, з якого вбачається, що на лінію 102 Закарпатської області, яке було переадресовано на лінію 102 Полтавської області надійшла заява, та зареєстровано ЄО за №4155, з якого вбачається що заявник ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , повідомив про те, що водій його вантажного автомобіля «ДАФ» д.н.з. « НОМЕР_2 », ОСОБА_5 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та рухається по трасі (на 126 км. ) у сторону м. Пирятин. Внаслідок чого просив допомоги поліції. По прибутті на місце події було виявлено вказаний в повідомленні автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , останньому було запропоновано продути трубку газоаналізатора Драгер на, що той погодився в присутності двох свідків. Даний прилад вказав на, те що водій ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння резульат 1.66 проміле. На водія ОСОБА_1 було складено адміністративний протокол ДПР 18 № 2439919 за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Вказаного водія відсторонено від подальшого керування транспортним засобом (а.с. – 7). 
Письмовими поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до яких в їх присутності 22 листопада 2020 року працівниками Пирятинського В. П. було запропоновано ОСОБА_1 продути трубку газоаналізатора «Драгер», нащо останній погодився. Зазначений прилад вказав на те, що ОСОБА_1 знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, результат 1.66 % (4-5).
Відеозаписом долученого до матеріалів справи працівниками поліції, з якого вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ДАФ» д.н.з. « НОМЕР_5 », після зупинки автомобіля, працівниками поліції було повідомлено останнього про причини зупинки транспортного засобу .
Пояснениями свідка в судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які були викликані за ініціативою суду, оскільки захисник та особа, що притягається до адміністративної відповідальності поставили під сумнів показання цих свідків були позбавлені можливості їх допитати в суді першої інстанції. Останні, пояснили що ОСОБА_1 не знають, працівниками поліції були запрошені в якості свідків, в їх присутності ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою «драгера». Прилад показав великий рівень алкоголю. 
Вказані докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою.
Давши належну оцінку наявним в матеріалах справи та дослідженим судом доказам суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Що стосується доводів апелянта, що справу було розглянуто без участі захисника особи, яку притягували до адміністративної відповідальності порушивши право останнього на захист, то необхідно зазначити, що судом апеляційної інстанції поновлено права ОСОБА_1 на захист, оскільки останній був присутній під час апеляційного розгляду разом з своїм захисником, надали свої пояснення, було допитано свідків, та надана можливість ставити запитання свідкам, під час апеляційного розгляду було проведено дослідження доказів по справі, а тому постанова місцевого суду з підстав, що захисник Вовчка В. Ю. не брав участі у розгляді справи судом першої інстанції, не може бути скасована, оскільки його відсутність в суді першої інстанції не вплинула на правильність прийнятого місцевим судом рішення по суті щодо нього.
Посилання апелянта про відсутність в матеріалах справи акту огляду на стан сп`яніння, то вони жодним чином не спростовують та не впливають правильність висновку судді щодо винуватості ОСОБА_1 в порушенні п. 2.9а ПДР України та вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки в матеріалах справи маються результати проходження огляду на стан сп`яніння, пояснення свідків, відеозапис, та безпосередні пояснення ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, які повністю підтверджують факт керування останнім транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та яке потенційно могло завдати серйозної шкоди оточуючим. 
Крім, того суд наголошує на тому, що відповідно до п. 10 розділу 2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції акт огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу залишається у поліцейського та / або долучається до протоколу про адміністартивне правопорушення у разі встановлення стану сп`яніння. Отже зі змісту вказаного вбачається, що поліцейський має право діяти на власний розсуд, залишати зазначений акт в себе чи долучити його до протоколу про адміністративне правопорушення. 
Також, у відповідності до п. 10 розділу 2 інструкції працівниками поліції було долучено до протоколу про адміністративне правопорушення роздруківка на папері результати його показників. 
Доводи апелянта, відносно відсутності в протоколі про адміністративне правопорушення маркування драгера чи то 6810 чи то 6820 не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, оскільки до матеріалів справи було долучено безпосередньо свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки, та результати тесту де зазначено за допомогою якого драгера проводився огляд. 
Щодо тверджень ОСОБА_6 в судовому засіданні про те, що огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою технічного приладу «Drager Alcotest 6810», який не відноситься до числа дозволених для застосування газоаналізаторів на території України, то вони також є необґрунтованими з огляду на наступне.
У відповідності до положень п.п.1,3 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року №1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Поліцейськими використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Спеціальним технічним засобом для проведення огляду водіїв транспортних засобів з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння є алкотестер – прилад для швидкого визначення концентрації алкоголю в крові людини шляхом аналізу повітря, яке вона видихає. 
Згідно з наказом МОЗ України від 10 лютого 2010 року № 95 прилади електродіагностичні «Alcotest 7410 Plus com», «Alcotest 6510», «Alcotest 6810» внесено до Державного реєстру медичної техніки та виробів медичного призначення України та дозволено для застосування в медичній практиці, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію № 7261/2007.
Водночас у повідомленні заступника генерального директора ДП "Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів" зазначено, що Законом України «Про метрологію, метрологічну діяльність», який набрав чинності 01 січня 2016 року, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові в повітрі, що видихається. Пунктом 1 ст.17 Закону встановлено, що законодавчо врегульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом не встановлено вимог до законодавчого регулювання засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають у експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01 січня 2016 року. Таким чином, газоаналізатори виробництва компанії «Alcotest 6810», що вже перебувають в експлуатації, можуть експлуатуватись і надалі за умови своєчасного проведення їх періодичної повірки та повірки після ремонту. Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 і становить 1 рік.
Зазначений термін міжповірочного інтервалу також узгоджується з даними сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 1.09.2014, виданого Міністерством економічного розвитку і торгівлі України фірмі Drager Safery AG & Co. KGaA, Німеччина, за яким газоаналізатори Alcotest, Interlock XT під час випуску з виробництва підлягають повірці, міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу засобів вимірювальної техніки – 1 рік. 
З роздруківки технічного приладу «Драгер», вбачається, що останнє калібрування спеціального технічного засобу «DragerAlcotest 6810» здійснено 01 жовтня 2020 (а.с.4).
Таким чином, зважаючи на те, що останнє калібрування спеціального технічного засобу "DragerAlcotest 6810" відбулось 01 жовтня 2020 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наступна обов`язкова повірка (калібрування) даного засобу повинна бути проведена не пізніше 01 жовтня 2021 року, а тому, на момент проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 – 22 листопада 2020 року, газоаналізатор "DragerAlcotest 6810" відповідав пред`явленим до нього вимогам. 
Тобто, на момент проведення огляду вказаний алкотестер був використаний поліцейськими в межах міжповірочного інтервалу для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, а тому підстав ставити під сумнів його результати у місцевого суду не було.
Викладене вище підтверджується також даними свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки – газоаналізатору "DragerAlcotest 6810" №12-01/6835, з яких вбачається, що за результатами повірки, даний засіб вимірювальної техніки відповідає вимогам Методики повірки МПУ 066/05-2013; дане свідоцтво №12-01/6835 чинне саме до 01 жовтня 2021 року (а.с. 8).
Щодо розбіжностей показів свідків в судовому засіданні, відносно показників результату тесту, то суд відзначає, що в зв`язку із суттєвим сплином часу, ці розбіжності не є суттєвими у відношенні справи, оскільки ними прояснено як відбувався огляд, а результати проміле вказані в їх письмових поясненнях, крім цього, у апеляційного суду відсутні об`єктивні дані, щоб ставити під сумнів покази свідків, які засвідчили їх своїми підписами. 
Доводи апелянта, що судом не було розглянуто його «повторний» відвід судді Нагорній Н. В., який по суті зводиться до незгоди адвоката діючого в інтересах ОСОБА_1 із виконання суддею своїх процесуальних обов`язків не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з матеріалів справи, зазначений відвід судді було розглянуто 16 січня 2021 року. 
Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків апеляційний суд не знаходить, докази на які послався суд відповідають ст. 251 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не спростовують висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційні доводи, щодо скасування постанови  є неспроможними, щоб скасувати фактично вірне рішення суду першої інстанції.
Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції з достатньою повнотою провів судовий розгляд, викладені в постанові суду висновки відповідають встановленим фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Фули Мирослава Юрійовича діючого в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Пирятинського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2021 року- без змін.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.
            
Суддя                                             В.В. Маліченко