ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/56/21  Номер провадження 33/814/216/21	Головуючий у 1-й інстанції Цімбота Л. Г.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя   судової    палати     з розгляду  кримінальних     справ    Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М.,

       з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , адвоката Кулика В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та захисника в його інтересах ОСОБА_2 на постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.02.2021 року,

в с т а н о в и в :

Цією постановою 

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, працюючого помічником бурильника ТОВ "УБС КРС", мешканця АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП  та накладено  адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.
       Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір  в розмірі 420,4 грн. 
Згідно з постановою, 24.12.2020 року о 02 год. 17 хв. в м. Лохвиця по вул. Незалежності ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107 д.н.з НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погоджуючись з рішенням суду, з апеляційною скаргою звернулися ОСОБА_1 та захисник в його інтересах, адвокат Кулик В.О.
Просять скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, передавши матеріали на розгляд трудового колективу бурової бригади ТОВ «УБС КРС» для застосування заходів громадського впливу.
Звертають увагу, що судом було відмовлено у задоволенні клопотання адвоката про взяття Кольчика К.І. на поруки, проте таких клопотань адвокатом не заявлялося, натомість відповідне клопотання було подано трудовим колективом бурової бригади ТОВ «УБС КРС».
Зазначають, що судом не враховано в якості пом`якшуючих обставин те, що ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, має на утриманні малолітню дитину, до адміністративної відповідальності притягається вперше та внаслідок вчиненого адміністративного правопорушення не завдано шкоди. Додає, що вину свою визнав та щиро розкаявся.
Вказують на відсутність обставин, що обтяжують відповідальність.
Звертають увагу на посилання суду про неможливість застосування щодо нього положень ст.21 КУпАП у зв`язку з керуванням автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тоді як це є елементом складу правопорушення.
       Заслухавши  ОСОБА_1 та адвоката Кулика В.О. в його інтересах, які підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
       Відповідно до вимог ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Висновок судді ґрунтується на доказах, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
При цьому, відмовляючи у задоволенні клопотання про передачу ОСОБА_1 на поруки трудового колективу, суддя суду першої інстанції врахував суспільну небезпечність та характер вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, обставини справи, особу порушника, наявність обставин, що пом`якшують відповідальність, на які наголошують апелянти у поданій апеляційній скарзі, та відсутність обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 .
Так,  ОСОБА_1  в суді першої інстанції визнав свою вину повністю, доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за встановлених судом обставин в апеляційній скарзі не оспорюється. При цьому апелянти вказують на необхідність закриття провадження по справі у зв`язку із необхідністю звільнити  ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та передати матеріали на розгляд трудового колективу за місцем роботи ОСОБА_1 для застосування заходів громадського впливу.
Доводи апелянтів про можливість застосування щодо ОСОБА_1 ст.21 КУпАП є неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, крім посадової особи, звільняється від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу, якщо з урахуванням характеру вчиненого правопорушення і особи правопорушника до нього доцільно застосувати захід громадського впливу.
Згідно з ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Так, можливість звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд громадської організації для застосування заходів громадського впливу, що передбачено ст.21 КУпАП, є правом, а не обов`язком суду, і застосовується лише в сукупності усіх з`ясованих фактів, що дозволяють вирішити питання про доцільність звільнення правопорушника від адміністративної відповідальності, при цьому можливість її застосування передусім залежить від характеру вчиненого адміністративного правопорушення.
Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником так і іншими особами, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для передачі ОСОБА_1 на поруки трудовому колективу.
Наявність у ОСОБА_1 позитивних характеристик, малолітньої дитини на утриманні, відсутністю шкоди внаслідок вчиненого адміністративного правопорушення, а також визнання ОСОБА_1 вини та притягнення його до адміністративної відповідальності вперше не є безумовними підставами для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу.
Помилкове зазначення у постанові суду особою, що подала клопотання, захисника ОСОБА_1 не є таким, що могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, оскільки клопотання було розглянуте суддею в судовому засіданні у встановленому законом порядку із прийняттям відповідного рішення за результатом його розгляду.
Отже стягнення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП накладене згідно з приписами ст.33 КУпАП, у межах, установлених цим Кодексом, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини, обставин, що пом`якшують відповідальність.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Лохвицького районного суду Полтавської області від 01.02.2021 року – без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Суддя Полтавського        
апеляційного суду                                                В.М. Герасименко