ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 210/842/21(2-а/210/16/21)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Троянова А.С. 
розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06.04.2021(суддя у 1 інстанції Літвіненко Н.А.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області поліцейського сержанта поліції Захарченка Андрія Віталійовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності  за порушення Правил дорожнього руху України,- 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області поліцейського сержанта поліції Захарченка Андрія Віталійовича, в якому просив скасувати постанову серії ЕАН №3744068 від 03.02.2021 по справі про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.122 КУпАП. 
Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю складу адміністративного правопорушення в діях позивача, що свідчить про безпідставність прийняття оскаржуваної постанови.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.04.2021 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права , неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам позивача щодо відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення. Також по за увагою суду залишилися доводи позивача про втручання відповідача в роботу відеореєстратора, що заборонено чинним законодавством, а тому відеозапис наданий відповідачем не є належним доказом.
Крім того, з посиланням на постанови Верховного Суду від 15.11.2018 у справі №524/5536/21 та від13.02.2020 №524/9716/16-а зазначає, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис правопорушення, а тому відео надане відповідачем є неналежним доказом. 
Вважає, що правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду №459/1801/17 від 24.12.2019, на яку посилається суд першої інстанції, не є аналогічною до обставин, які розглядаються у даній справі, адже в тому випадку постанова про накладення штрафу оскаржувалась на підставі неправильної дати складання постанови в результаті описки. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, вказуючи на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість рішення  суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що  факт скоєння позивачем правопорушення підтверджено постановою складеною у відповідності до вимог законодавства,  відеозаписом з автомобільного відеореєстратора та нагрудного відеореєстратора поліцейського. Натомість позивачем не надано доказів про відсутність факту правопорушення.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 3  ст. 268 КАС України  неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду у суді апеляційної інстанції, постановою поліцейського сержанта поліції Захарченка Андрія Віталійовича Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг управління патрульної поліції в Дніпропетровській області від 03.02.2021 позивача притягнуто до адміністративної від повільності за ч.2  ст.122 КУпАП  та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00грн. 
Відповідно до змісту вказаної постанови позивач, 03.02.2021 о 09:37 год. керуючи транспортним ВАЗ 21099, н.з. НОМЕР_1 здійснив обгін на перехресті ділянки траси Н-11 (52км) та село Трудолюбівка бк ае001501, чим порушив п.14.6.а.  ПДР  порушення правил обгону, заборон обгону на перехресті.
Вирішуючи спірні правовідносини та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки факт вчинення позивачем правопорушення  підтверджено дослідженими судом доказами.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду з таких підстав.
Відповідно до ч. 2  ст. 122 КУпАП  - Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди    - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян..
Закон України «Про дорожній рух»  регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Відповідно до  ст. 14 вказаного Закону  учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього  Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху
Відповідно до п. 1.1  ПДР  України останні відповідно до  Закону України «Про дорожній рух»  встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Згідно п. 14.6.а.  Правил дорожнього руху  обгін заборонено на перехресті.
Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, та іншими документами.
Відповідно до вимог статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Нормою статті 52 Закону України «Про дорожній рух» визначено, зокрема, що контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото - і відеотехніку.
Доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є саме відеозапис з автомобільного відеореєстратора та нагрудного відеореєстратора поліцейського, на якому зафіксовані вчинення позивачем порушення правил ПДР та пояснення позивача. 
Статтею 280 КУпАП  встановлено, що посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, однак, як вбачається з оскаржуваної постанови, відповідачем при розгляді справи не було виконано вимог  статті 280 КУпАП.
Відповідно до частини другої та третьої    статті 283 КУпАП    постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Зміст постанови повинен відповідати вимогам статей  283,  284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.
З матеріалів справи слідує, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь - яку фіксацію правопорушення.
При цьому, колегія суддів зазначає, що в спірній постанові міститься графа: «до постанови додається», яка є не заповнена.
Водночас, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. 
У разі відсутності в оскаржений постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис саме події порушення Правил дорожнього руху, наданий відповідачем відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Отже наданий відеозапис, на який посилається відповідач, неможливо визнати належним та допустимим доказом, який би підтверджував обставини, що зазначені в оскаржуваній постанові.
Таке правозастосування узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31.01.2019 року у справі № 464/2309/17 та від 19.02.2020 року у справі №524/1284/17.
З огляду на встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт скоєння позивачем адміністративного правопорушення, що свідчить про необґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Сама постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не є доказом у справі про адміністративне правопорушення,  оскільки  містить лише опис обставин, які визнані відповідачем підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності, без зазначення певних доказів  на їх підтвердження.
Відповідно до ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з п. 3 ч. 3  ст. 286 КАС України  за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, не правильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішенням про задоволення позову.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  317,  321,322,  325 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 06.04.2021 скасувати.
Позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАН №3744068 від 03.02.2021 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП .
Закрити справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч. 3  ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров