ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р.	Справа № 520/4917/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Катунова В.В. ,  Ральченка І.М. ,
                              за участю секретаря судового засідання Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О.,       м. Харків, повний текст складено 09.03.21 по справі № 520/4917/2020 за позовом ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1    про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з заявою, в якій просить ухвалити додаткове рішення щодо позовної вимоги про невиплату грошової компенсації за неотримане на день звільнення з військової служби речове майно.
Ухвалою  Харківського окружного адміністративного суду  від 09.03.2021 у задоволенні заяви   ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та  ухвалити нове додаткове судове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати  їй грошової компенсації за не отримане речове майно, на отримання якого мала право станом на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року та зобов`язати Військоу частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за не отримане речове майно, на отримання якого вона мала право станом на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказала, що нею надано докази, які є в матеріалах справи про те, що   грошової компенсації за неотримане речове майно, на отримання якого вона мала право станом на день звільнення з військової служби в сумі 14 182, 28 грн, не отримувала. Посилаючись на висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 29.12.2020, якою відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою,  вказала, що  вказані вимоги щодо невиплати такої компенсації не вирішені судами попередніх інстанцій, що є підставою для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового  рішення.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  переглянувши справу за наявними у ній доказами та    перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено  та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що   ОСОБА_1 проходила військову службу за контрактом в військової частині НОМЕР_1 .
15.09.2019 ОСОБА_1 була виключена із списків особового складу та 16.09.2019 звільнена з Військової частини НОМЕР_1 .
Станом на день видання наказу про виключення позивачки зі списків особового складу відповідач, на думку позивачки, не провів розрахунків щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2018 - 2019 роки та грошової компенсації за не отримане речове майно.
Позивачка, вбачаючи в зазначеному порушення своїх прав, звернулася за їх захистом до суду  з адміністративним позовом в якому просила суд визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як учаснику бойових за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року та грошової компенсації за не отримане речове майно, на отримання якого ОСОБА_1 мала право на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року та грошову компенсацію за не отримане речове майно, на отримання якого ОСОБА_1 мала право на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1  грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових за період з 2018 року по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року.
В іншій частині задоволення позовних вимог відмовлено.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовлено, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 29.12.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26 травня 2020 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 520/4917/2020.
Вважаючи, що суди першої та апеляційної інстанції не  в повному обсязі розглянули її позовні вимоги, зокрема не розглянули вимогу про виплату  грошової компенсації за не отримане речове майно, на отримання якого ОСОБА_1 мала право на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року, позивач звернулася до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Відмовляючи в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи суд першої інстанції розглянув всі заявлені позивачем позовні вимоги, в тому числі було розглянуто вимогу про невиплату грошової компенсації за неотримане на день звільнення з військової служби речове майно та відмовлено в її задоволенні.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно із положеннями частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення у випадках, якщо, зокрема, щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення.
Слід зазначити, що процесуальний інститут додаткового рішення дозволяє виправляти помилки суду, спричинені недотриманням обов`язку, зокрема, про необхідність надання судом відповідей на всі заявлені позивачем (третьою особою) вимоги.
За змістом частини першої статті 252 КАС України підставою для винесення додаткового рішення може бути неухвалення судом рішення щодо однієї з позовних вимог, якщо щодо решти вимог, заявлених у позові, рішення ухвалено. Додаткове рішення необхідне також у тих випадках, коли відповідь суду не відповідає обсягу поставленого питання або ж спосіб судового захисту викладений неповно.
Таким чином, додатковим судовим рішенням вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.
При цьому додаткове судове рішення не може змінювати суті основного рішення або містити висновки про права й обов`язки осіб, які не брали участі у справі.
В заяві про ухвалення додаткового рішення позивач стверджує, що суди першої та апеляційної інстанції не  в повному обсязі розглянули її позовні вимоги, зокрема не розглянули вимогу про виплату  грошової компенсації за не отримане речове майно, на отримання якого ОСОБА_1 мала право на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року, посилаючись на те, що до такого висновку дійшов Верховний Суд, відмовляючи у відкритті провадження за її касаційною скаргою.
В той же час, ретельно дослідивши зміст мотивувальної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.05.2020 у цій справі, колегія суддів з`ясувала, що судом першої інстанції під час ухвалення вказаного рішення досліджувалося питання як нарахування, так і виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, за результатами чого суд дійшов висновку, що така компенсація відповідачем була нарахована, про що зазначено у наказі про звільнення з військової частини та позивачкою не надано доказів невиплати їй такої компенсації військовою частиною.
Відповідно, у резолютивній частині судового рішення суд першої інстанції дійшов правового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Слід зазначити, що  позивачкою було подано апеляційну скаргу на вказане рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог, за результатами розгляду якої суд апеляційної інстанції, дослідивши заявлені позивачкою доводи в апеляційній скарзі, відмовив в її задоволенні.
Відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про не нарахування та не виплату грошової компенсаці за не отримане речове майно, суди апеляційної інстанції виходив з того, що позивачці відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.09.2019 року № 202 було наказано відповідно до п.3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року, виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 14182, 28 грн, в той час як доказів невиплати компенсації позивачкою не надано. 
Колегія суддів не може надавати оцінку правомірності таким висновкам   суду першої та апеляційної інстанції, адже не переглядає рішення Харківського окружного адміністративного суду   від 26 травня 2020 року   по суті позовних вимог.
Предметом цього апеляційного перегляду є повнота дослідження судом першої інстанції всіх заявлених позивачем вимог та надання відповідей на всі окреслені позивачем в позовній заяві питання для вирішення питання про наявність підстав для застосування приписів ст. 252 КАС України для ухвалення додаткового рішення у справі.
В даному випадку колегія суддів констатує, що судами досліджувалися всі заявлені позивачем вимоги та суд першої інстанції,   з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачкою не надано доказів не виплати грошової компенсації  за неотримане речове майно.
На противагу доводам позивачки в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що   незгода з таким мотивуванням відмови в задоволенні позовних вимог та надання додаткових доказів не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення у справі, але може бути підставою для  звернення до суду із позовними вимогами з інших підстав, зокрема з наданням доказів того, що військовою частиною станом на день звернення до суду не виплачено  грошову компенсацію за неотримане речове майно, на отримання якого ОСОБА_1 мала право на день звільнення з військової служби 15 вересня 2019 року. Такими доказами можуть бути, зокрема відповідь на інформаційний запит  позивачки до військової частини, який є обов`язковий до розгляду в силу  приписів Закону України "Про звернення громадян" та/або обгрунтування позову з посиланням на статтю 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається саме на відповідача та суди з урахуванням принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи мають можливість за власною ініціативою або за клопотання учасника справи витребувати необхідну інформацію про факт виплати/невиплати спірної грошової компенсації.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що у розглядуваному випадку відсутні обставини визначені у частині першій статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України, наявність яких може стати правовою підставою для прийняття додаткового судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права   та наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 294, 328 КАС України ухвала суду про відмову в ухваленні додаткового рішення після її перегляду судом апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2021 по справі                                       № 520/4917/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	В.В. Катунов    І.М. Ральченко   	
Повний текст постанови складено  11.05.2021.