Постанова
Іменем України
05 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 462/3777/19
 
провадження № 61-19215св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду міста Львова 
від 31 жовтня 2019 року у складі судді Гедз Б. М. та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року у складі колегії суддів: 
Приколоти Т. І., Савуляка Р. В., Шандри М. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далів - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про скасування та визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис.
 
Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2008 року між позивачем та закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» укладено кредитний договір 
№ EL-SME604/006/2008, згідно якого позивачка отримала кредит у сумі 
124 854,54 доларів США. Для забезпечення вимог іпотекодержателя щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором 08 жовтня 2008 року укладено договір іпотеки № РМ-SME604/006/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 
 
Позивачка вказувала, що згідно графіка повернення кредиту та сплати відсотків до кредитного договору, який є невід`ємною частиною вказаного договору, кредит сплачувався з 07 листопада 2008 року по 07 жовтня 2011 року щомісячними платежами. 30 липня 2014 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. видала ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконавчий напис № 2925, відповідно до якого із неї пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, погашається заборгованість перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а саме: 121 386,35 доларів США - залишок заборгованості за кредитом та 17 381,91 доларів США відсотки за кредитом. Строк, за який проводиться стягнення, визначено нотаріусом 5 років 7 місяців 22 дні. 
 
Вказувала, що 18 березня 2011 року ЗАТ «ОТП Банк» уклало договір відступлення права вимоги з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», проте позивачка не була письмово повідомлена про заміну кредитора, тому вважала, що відповідно до частини другої статті 516 ЦК України обов`язок перед первісним кредитором за кредитним договором від 08 жовтня 2008 року є належним виконанням. 
 
Нотаріусом видано виконавчий напис за кредитними зобов`язаннями її (позивача) на суму, щодо якої сплив строк позовної давності. Крім того, стверджувала, що приватним нотаріусом вчинено напис за відсутності безспірності суми заборгованості, так як 20 грудня 2011 року Жовківським районним судом Львівської області ухвалено рішення про стягнення з поручителя заборгованості за тим же кредитним договором в сумі 
151 095,82 доларів США, тобто виконавчим написом здійснено подвійне стягнення за одним і тим же договором на користь однієї і тієї ж особи.
 
ОСОБА_1 просила скасувати та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. від 30 липня 2014 року, яким звернуто стягнення на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суд умотивовано тим, що матеріально-правова вимога позивача є підставна, проте позовна давність, в межах якого позивач повинен був звернутися до суду пропущена, тому в задоволенні позову суд відмовив за пропуском позовної давності.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 31 жовтня 2019 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі
 
21 грудня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Залізничного районного суду міста Львова від 31 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 
2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що заявника та її представника не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, чим фактично було позбавлено заявника права на захист та надання відповідних доказів.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій застосували строк позовної давності на підставі недопустимих доказів.
 
Судами неправильно застосовано норм матеріального права та порушено норми процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 234/3341/15-ц.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволеннюз таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
 
Згідно із частиною першою статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року призначено справу до розгляду на 10 год. 00 хв. 19 березня 2020 року та вирішено повідомити учасників справи.
 
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення відправлення, 
ОСОБА_1 28 лютого 2020 року отримала повістку повідомлення про виклику до суду на 10 год. 00 хв. 19 березня 2020 року (а. с. 146а)
 
Кореспонденція адресована представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо призначення справи на 19 березня 2020 року о 10 год. 00 хв. повернута до Львівського апеляційного суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов?язки щодо пересилання поштового відправлення» (а. с. 145).
 
Згідно довідки Львівського апеляційного суду від 19 березня 2020 року розгляд справи № 462/3777/19 не відбувся на підставі розпорядження голови Львівського апеляційного суду від 18 березня 2020 року № 05.25/2/2020 про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19. Розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 30 квітня 2020 року (а. с. 148).
 
23 березня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 30 квітня 2020 року 
(а. с. 149, 151).
 
Проте, відомостей про отримання ОСОБА_1 та її представником 
ОСОБА_2 повістки-повідомлення про розгляд справи о 10 год. 00 хв. 30 квітня 2020 року матеріали справи не містять.
 
Згідно довідки Львівського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року розгляд справи № 462/3777/19 не відбувся на підставі розпорядження голови Львівського апеляційного суду від 23 квітня 2020 року № 05.25/2/2020 про тимчасові заходи з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19. Розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 09 липня 2020 року (а. с. 158).
 
05 травня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 09 липня 2020 року (а. с. 159, 161).
 
Крім того, Львівським апеляційним судом на електронну адресу ОСОБА_2 
05 травня 2020 року також було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 09 липня 2020 року (а. с 153).
 
Згідно рекомендованого повідомлення про вручення відправлення, 
ОСОБА_1 27 червня 2020 року отримала повістку повідомлення про виклику до суду на 10 год. 00 хв. 09 липня 2020 року (а. с. 165).
 
Згідно довідки Львівського апеляційного суду від 09 липня 2020 року розгляд справи № 462/3777/19 не відбувся у зв?язку із тимчасовою непрацездатністю суддів. Розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 27 серпня 2020 року 
(а. с. 166).
 
15 липня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 27 серпня 2020 року (а. с. 167, 169).
 
Кореспонденція адресована ОСОБА_1 щодо призначення справи на 
27 серпня 2020 року о 10 год. 00 хв. повернута до Львівського апеляційного суду з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса одержувача» (а. с. 173).
 
Відомостей про отримання представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повістки-повідомлення про розгляд справи о 10 год. 00 хв. 27 серпня 2020 року матеріали справи не містять.
 
Згідно довідки Львівського апеляційного суду від 27 серпня 2020 року розгляд справи № 462/3777/19 не відбувся у зв?язку із неявкою сторін. Розгляд справи відкладено на 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2020 року (а. с. 174).
 
08 вересня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2020 року (а. с. 178, 179, 181).
 
Крім того, Львівським апеляційним судом на електронну адресу ОСОБА_2 
10 вересня 2020 року також було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2020 року (а. с 182).
 
Відомостей про отримання ОСОБА_1 повістки-повідомлення про розгляд справи о 10 год. 00 хв. 08 жовтня 2020 року матеріали справи не містять.
 
Згідно довідки Львівського апеляційного суду від 08 жовтня 2020 року розгляд справи № 462/3777/19 не відбувся у зв?язку із неявкою сторін. Розгляд справи відкладено на 10 год. 45 хв. 19 листопада 2020 року (а. с. 188).
 
13 жовтня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було направлено повістку-повідомлення про виклик до суду на 10 год. 45 хв. 19 листопада 2020 року (а. с. 189, 191).
 
Проте, відомостей про отримання ОСОБА_1 та її представником 
ОСОБА_4 повістки-повідомлення про розгляд справи о 10 год. 45 хв. 
19 листопада 2020 року матеріали справи не містять.
 
За таких обставин, слід дійти висновку про відсутність належних та допустимих доказів обізнаності ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 про розгляд справи, який відбувся 19 листопада 2020 року.
 
У касаційній скарзі заявник указує на неналежне повідомлення її та її представника про розгляд справи судом апеляційної інстанції, що позбавило її права на належний судовий захист та надання пояснень щодо фактичних обставин справи.
 
За таких обставин доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення  про розгляд справи в апеляційній інстанції є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.
 
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є  забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України). 
 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з                 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.  
 
У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін ? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Таким чином, неналежне повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи в апеляційному суді є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
 
Пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
 
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Враховуючи вимоги пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України та доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення заявника про час та місце проведення судового засідання в апеляційному суді, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для обов`язкового скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки справу розглянуто за відсутності учасника справи, який належним чином не повідомлений про час і місце судового засідання, і він обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу 
представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 слід задовольнити частково, постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Оскільки колегією суддів під час розгляду справи було встановлено порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що є обов?язковою підставою для скасування судового рішення, інші аргументи наведені у касаційній скарзі Верховним Судом не перевіряються.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Коротун

С. Ю. Бурлаков

М. Є. Червинська