ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/4824/20                 Головуючий суддя І інстанції Крівцов Д. А.
Провадження № 33/818/68/21         Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
14 квітня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Рудика І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП,- 
в с т а н о в и в:
       Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року на  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 
- накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вигляді штрафу на користь держави у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Також з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн.
Постановою встановлено, що 17.03.2020 року о 22:39 год. водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ЗАЗ ТА 69 WO», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля будинку № 40 А по пр-ту Ювілейному в м. Харкові, з ознаками алкогольного сп`яніння (запах з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначену постанову скасувати, задовольнити клопотання трудового колективу ТОВ «Союзенергопроект» про звільнення його від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудового колективу, а провадження по справі закрити. Вважає,  що постанова винесена з порушенням норм процесуального і матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що фактичні обставини справи, в частині того, що 17.03.2020 він відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України ним не оскаржуються. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано характер вчиненого правопорушення та особу порушника, а також не було з`ясовано чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу. Просить при вирішенні апеляційної скарги прийняти до уваги відомості про його особу, як правопорушника, а також обставини, які визначені Кодексом, як пом`якшуючи адміністративну відповідальність. Зазначає, що він визнає свою вину у вчиненні правопорушення, щиро розкаюється, виражає щирий жаль з приводу того, що сталося і засуджує свою поведінку. Щодо обставин складання протоколу пояснює, що 17.03.2020 року він керував автомобілем і був зупинений інспекторами поліції неподалік від свого дому за адресою пр. Ювілейний, 4-А, які спочатку вказали на те, що він не користувався покажчиками повороту рухаючись дворах між будинками, а склавши постанову, запропонували пройти огляд на стан сп`яніння, на що він відмовився, оскільки в той день алкогольних напоїв не вживав. Просить врахувати, що з 2009 року і по цей час він працює в ТОВ «Союзенергопроект» на посаді водія транспортних засобів. Позбавлення права керування транспортними засобами призведе до його звільнення з роботи, на якій він працює більше 10 років та яка на цей час є єдиним джерелом доходу для нього та має важливе значення для його сім`ї, оскільки в нього на утриманні знаходяться батьки пенсіонери. Зазначає, що за останній рік за порушення правил у сфері безпеки дорожнього руху до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався. Подібне правопорушення вчинено ним вперше та більше він ніколи не допустить його повторення. Просить задовольнити клопотання трудового колективу про звільнення його від відповідальності з передачею матеріалів на розгляд громадської організації або трудового колективу.
       Крім того, разом з апеляційною скаргою подано клопотання ТОВ «Союзенергопроект» про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП та передачу матеріалів справи стосовно нього на розгляд трудового колективу в порядку ст. 21 КУпАП.
В обґрунтування клопотання ТОВ «Союзенергопроект» зазначено, що ОСОБА_1  вперше притягується до адміністративної відповідальності, працює  в ТОВ «Союзенергопроект» на посаді водія автотранспортних засобів, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, щиро покаявся, загальними зборами трудового колективу було одностайно прийнято рішення клопотати про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів на розгляд трудовому колективу. Колективом також враховано те, що у випадку позбавлення права керування транспортними засобами ОСОБА_1 підлягатиме звільненню із займаної посади, що призведе до втрати доходу та може поставити ОСОБА_1 та його сім`ю в скрутне матеріальне становище. Колектив зобов`язується розглянути вказані матеріали, а також здійснювати заходи виховного характеру, спрямовані на недопущення вчинення ОСОБА_1 нових правопорушень, його перевиховання і виправлення. 
       Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Рудика І.І., які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, а також одночасно просили задовольнити клопотання трудового колективу ТОВ «Союзенергопроект» та передати матеріали справи на розгляд трудового колективу, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга та клопотання не підлягають задоволенню з наступних підстав.
       Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні.
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
       Апеляційний суд ставиться критично до доводів апеляційної скарги щодо визнання ОСОБА_1 вини, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_1 не визнавав свою вину, оспорюючи дії працівників поліції та вважаючи їх неправомірними, тобто такі доводи є взаємовиключними та розцінюються судом як спосіб захисту і уникнення відповідальності. 
       За таких обставин, переглядаючи оскаржувану судову постанову за доводами поданої апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не знайшов підстав для її задоволення.
       Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП суд першої інстанції послався на докази, а саме: 
- відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 280008 від 17.03.2020 року, складеного працівником поліції Кареліним В.Л., згідно якого ОСОБА_1 вчинив правопорушення за вказаних вище обставин;
- відомостями з письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно яких ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» та в закладі охорони здоров`я;
- відомостями з відеозапису, який був відтворений в судовому засіданні та згідно якого працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» або в закладі охорони здоров`я, від чого він відмовився.
       Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення (арк. 3), ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння: запах з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови. Від проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора Drager Alcotest 6820 та у закладі охорони здоров`я відмовився в присутності двох свідків.
       З відомостями, зафіксованими працівником поліції в протоколі ОСОБА_1 був не згоден, про що свідчить його власноручний запис в протоколі «не згоден», тобто його дії під час складання протоколу та фіксації правопорушення свідчили, що він усвідомлював протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачав її наслідки і бажав їх або свідомо допускав настання цих наслідків.
       При цьому, належить взяти до уваги й те, що цей протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії службової особи, що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством, а саме в порядку КАС України, а також до відповідних правоохоронних органів, ОСОБА_1 не оскаржувалися.
       З огляду на викладене, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно відображені у протоколі про адміністративне правопорушення.
       Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк.6,7) вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» та в закладі охорони здоров`я.
       Під час апеляційного перегляду, об`єктивно встановлено та підтверджено поясненнями правопорушника ОСОБА_1 про те, що він складав іспит при отриманні посвідчення водія на знання дорожнього руху і на момент складання протоколу, він знав і розумів вимоги п.2.5 ПДР України вказуючи, що не міг відмовлятися на законну вимогу працівника поліції на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто розумів наслідки своїх дій.
       При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 пояснив, що з 2009 року постійно працює на посаді водія, а тому він не міг не знати ПДР України.
       Разом з цим, апеляційна скарга містить доводи про те, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння внаслідок того, що причиною зупинки стала вимога працівника поліції щодо перевірки технічного обладнання – сигналів на автомобілі.
       За таких обставин, апеляційний суд вбачає, що адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП, вчинене ОСОБА_1 умисно, оскільки відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
       Також, суд апеляційної інстанції враховує, що в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1 та його захисник, категорично заперечували відомості, що зафіксовані в протоколі, висуваючи вимоги щодо закриття провадження у зв`язку з відсутністю події і складу правопорушення. 
       За таких обставин, теперішня позиція ОСОБА_1 , яка ґрунтується на підтриманні клопотання трудового колективу, є спробою ухилення від відповідальності за умисно вчинене правопорушення, а доводи стосовно тяжкого матеріального стану, внаслідок позбавлення права керування транспортним засобом, апеляційний суд також не може враховувати, оскільки такі підстави не передбачені для застосування норм ст. 21 КУпАП.
       Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
       Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
       Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
       У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
       Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
       Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, а матеріали справи їх не містять. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними.
       Між тим, дотримуючись вимог ст. 280 КУпАП («Обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення»), суд апеляційної інстанції, окрім іншого, повинен при розгляді апеляційної скарги враховувати та розглядати по суті наявні в матеріалах справи клопотання, в тому числі, трудового колективу або громадської організації. Така вимога законодавця чітко передбачена у змісті ст. 280 КУпАП та має імперативний характер, тобто без розгляду цього клопотання судовий розгляд не може вважатися повним та всебічним.
       Подане клопотання є неконкретним, оскільки в ньому не зазначено безпосередніх заходів, які будуть застосовані до правопорушника для оцінки їх впливовості та ефективності. 
       Отже, суд апеляційної інстанції не вбачає ефективності щодо перевиховання правопорушника у разі його звільнення від адміністративної відповідальності з передачею матеріалів справи на розгляд трудового колективу, тобто накладення адміністративного стягнення в межах санкції ч.1 ст. 130 КУпАП є єдиним дієвим заходом, який утримає на певний час особу від керування транспортними засобами з метою її перевиховання в дусі належного дотримання чинного законодавства.
       Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд апеляційної інстанції бере до уваги і ту обставину, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення не на службовому, а на власному автомобілі.
       З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає, а подане трудовим колективом ТОВ «Союзенергопроект»  клопотання про передачу матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 на розгляд трудового колективу для застосування заходів громадського впливу задоволенню не підлягає.
       Керуючись ст. 294 КУпАП, -
                               п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову судді Московського районного суду м. Харкова від 02 червня 2020 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                      С.К. Шабельніков