Справа № 465/7164/20                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3461/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:36

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до ОСОБА_1 щодо видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 1084,50 грн. за спожиту електричну енергію надану ОСОБА_1 .
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.
Ухвалу суду оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут».
В апеляційній скарзі посилається на те, відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів заяви не додано договорів про надання житлово-комунальних послуг, укладених з боржником, не зазначено тарифів та не додано інших доказів, що підтверджують надання послуг, а додані до заяви документи не відповідають вимогам ДСТУ 4163-2003.
Посилається на те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення від споживача від оплати послуг, оскільки такий обов`язок прямо передбачений законом.
Зазначає, що фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг виникають між сторонами на підставі публічного договору приєднання, який не завжди може бути підписаним у письмовій формі.
Стверджує, що ним було надано докази фактичного укладення такого договору, шляхом споживання електроенергії споживачем.
Не погоджується з позицією суду першої інстанції про необхідність долучення до заяви документів, які підтверджують правильність та обґрунтованість розрахунків, оскільки в силу вимог ст. 168 ЦПК України, суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. 
Звертає увагу на те, що ст. 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу та такої підстави, як невідповідність доказів вимогам Національного стандарту законом не передбачено. 
Просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України не перешкоджає розгляду справи.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 04 березня 2021 року, є дата складення повного судового рішення – 07 квітня 2021 року.
Перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення виходячи із такого.
Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
За частиною 3 статті 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно із ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.
Звертаючись із заявою про видачу судового наказу ТОВ «Львівенергозбут» посилався на те, що боржник є споживачем послуг з електричної енергії за місцем свого проживання. До заяви додано довідку про наявність заборгованості за період 11 травня 2019 року по 01 вересня 2020 року на суму 1 084 грн. 50 коп., із зазначенням особового рахунку абонента, довідку з місця проживання про склад сім`ї та прописку, витяг з програмного забезпечення ТОВ «Львівенергозбут» по особовому рахунку, договір про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг та додаток № 2 до цього Договору.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не додано до заяви про видачу судового наказу договорів про надання житлово-комунальних послуг, укладених із боржником, не зазначено тарифи за відповідні періоди, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг, документів, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги. Посилаючись на п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, згідно якої суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі, якщо із заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, дійшов висновку про відмову у видачу судового наказу.
Крім цього, суд зазначив, що заявник звернувся до суду із заявою, додавши документи, виготовлені неналежним шрифтом, разом із цим, такі є нечитабельними та не засвідченими, що також ускладнює їх дослідження.
Суд роз`яснив заявнику, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з вищезазначених підстав, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 216/5756/15-ц.
Разом з тим, положення п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України про те, що до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості необхідно розуміти таким чином, що така копія договору повинна бути додана у випадку, якщо в заяві йде покликання на такий договір.
Подана заява ТОВ «Львівенергозбут» свідчить про виникнення (порушення) права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Заявник зазначив свої вимоги і обставини, на яких вони ґрунтуються, додав документи, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, що вказують на розмір заборгованості за оплату фактично спожитих боржниками послуг за спожиту електричну енергію.
Попри це, заявник також додав копію письмового договору про постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг.
Відповідно до абз. 5 п. 13 розділу XVII Закону України «Про ринок електричної енергії» фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.
Зі змісту довідки абоненту ТОВ «Львівенергозбут» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований побутовий споживач та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . По даному особовому рахунку існує заборгованість 1084 грн. 50 коп. за період з 11 травня 2019 року по 01 вересня 2020 року.
Отже, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання електричної енергії.
В свою чергу, зміст судового наказу передбачено ст. 168 ЦПК України, згідно пункту 7 якої у судовому наказі зазначаються, зокрема, повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.
Тобто, суд не вправі розглядати обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (оцінювати правильність та обґрунтованість розрахунків).
Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п. 5 ч.2 ст. 170 , ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є передбаченою підставою для скасування судового наказу.
Враховуючи наведене, висновок суду про те, що доданий до заяви про видачу судового наказу договір не відповідає вимогам Цивільного кодексу України, які встановленні для договору, виходить за межі вимог, які повинні перевірятись судом на цій стадії. 
Крім того, висновки суду першої інстанції про нечитабельність поданих заявником документів, спростовуються матеріалами справи, з яких видно, що подані документи можна вільно читати.
Суд першої інстанції на вищезазначені обставини уваги не звернув та дійшов до передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням наведених обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки розподіл судових витрат між сторонами вирішується судом за результатами розгляду заяви по суті заявлених вимог. Наразі розглянуто процесуальне питання. Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості стягнути судові витрати з боржника на користь заявника, оскільки не вирішено спір по суті заявлених вимог.
Керуючись ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 09 листопада 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та в силу вимог ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку не оскаржується.
Повний текст постанови складено 07 квітня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.