ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1883/21 Справа № 187/849/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 2 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ часток в натурі, що є у спільній частковій власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником Ѕ частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 ), що була подарована йому на підставі договору дарування Ѕ частини житлового будинку від 26 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за № 244. 
Власником іншої Ѕ частини вказаного будинку є відповідач ОСОБА_1 , яка набула право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 січня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саварінською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 108. 
У зв`язку із тим, що між сторонами як співвласниками майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування, утримання та збереження цього майна, а також відповідач чинить перешкоди в доступі та проживанні в будинку, позивач просив суд поділити вказаний житловий будинок в натурі.
Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні ОСОБА_2 Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (за варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 3661/3662-19 від 12 травня 2020 року ) квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 24,4 м2, що становить 48/100 ідеальної частки, загальною вартістю разом з надвірними будівлями та спорудами 33253 грн., та складаються: з приміщень в житловому будинку літ. А-1 вартістю 21745 грн.: прим. 1-2 кімната площею 24,4 м2. та наступних будівель та споруд: підвал п/д зі входом літ. В-1 вартістю 4378 грн. і гараж літ. Л-1, вартістю 7130 грн.
Виділено в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належні ОСОБА_1 Ѕ частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (за варіантом № 2 висновку судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 3661/3662-19 від 12 травня 2020 року ) квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 30,7 м2, що становить 52/100 ідеальної частки, загальною вартістю разом з надвірними будівлями та спорудами 36125 грн., та складаються з приміщень в житловому будинку літ. А-1, загальною вартістю 27360 грн.: прим. 1-1 кухня площею 8,3 м2, прим. 1-3 кімната площею 8,8 м2, прим. 1-4 кімната площею 13,6 м2; прибудови літ. а-1 вартістю 6203 грн.: прим І коридор площею 9,3 м2; та наступних будівель та споруд: літня кухня літ. Б-1 вартістю 472 грн., сарай літ. Г-1 вартістю 996 грн., сарай літ. Д-1 вартістю 554 грн. і вбиральня літ. Ж-1 вартістю 540 грн.
Визначено, що для влаштування двох ізольованих квартир співвласникам домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 і ОСОБА_1 необхідно виконати наступні переобладнання:
1) ОСОБА_2 виконати такі переобладнання:
-у прим. 1-2 віконний проріз переобладнати у дверний проріз та встановити дверний блок;
-до прим. 1-2 прибудувати веранду з дверним прорізом для обладнання входу;
-у прим. 1-2 встановити перегородку з дверним прорізом для обладнання приміщення кухні;
-між прим. 1-1 та прим. 1-2 закласти дверний проріз;
-власнику квартири АДРЕСА_2 обладнати вбиральню на дворі;
2) ОСОБА_1 виконати такі переобладнання:
-прим. 1-4 кімнату та прим. І коридор обладнати опаленням;
-для облаштування житлової кімнати площею не менш ніж 14м2 між прим. 1-1 та прим. 1-4 розібрати частину перегородки;
-у прим. 1-1 для входу встановити двійний дверний блок;
-прим. 1-4 переобладнати під кухню;
3) ОСОБА_2 і ОСОБА_1 необхідно горище та покрівлю поділити відповідно виділених співвласникам приміщень; всі інженерні комунікації обладнати для кожного із співвласників квартир №1 та №2 окремо, згідно визначеного варіанту розподілу домоволодіння та погодити і затвердити у місцевих уповноважених установах. Роботи, які потребують втручання в несучі конструкції будинку слід виконати згідно проекту розробленого уповноваженою установою. У випадку необхідності технічного обслуговування та ремонту будівель та споруд надати можливість співвласникам доступ до них.
Вирішено питання про судові витрати у справі.
Рішення суду мотивовано тим, що визначений судом порядок виділення майна в натурі відповідає висновку судової будівельно-технічної експертизи, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи та забезпечить реальне використання сторонами житлового будинку.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що при отримання 1/2 частки спірного житлового будинку позивачем порушено вимоги законодавства щодо оформлення правочинів. Рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, судом надано невірну оцінку висновку експерта та виділено їй у користування приміщення, що не придатні для проживання. Крім того, судом не розглядалося питання щодо земельної ділянки, 1/2 якої належить відповідачу. Також, не погоджується з розподілом судових витрат.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору дарування Ѕ частини житлового будинку від 26 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимарем Є.В., зареєстрованого в реєстрі за № 244 є власником Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15-16).
       В свою чергу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Саварінською Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 108 успадкувала після померлої ОСОБА_3 Ѕ частини житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 20-21).
       За вказаними правовстановлюючими документами та технічним паспортом вищевказане домоволодіння має наступну характеристику: житловий будинок А-1 глинобитний, з усіма господарськими будівлями та спорудами, житловою площею 46,8 кв.м., загальною площею 64,4 кв.м., Б-1 літня кухня саман, В-1 підвал зі входом шл. бетон, Г-1 сарай дощаті, Д-1 сарай дощаті, Ж-1 вбиральня дощаті, I-1 навіс дощаті, 3-1 душ дощаті, Л-1 гараж шл. блок, №№ 1-6, 10, 11 огорожі, № 7 ворота, № 8 свердловина, № 12 колодязь, І тротуар (а.с. 17-19).
Згідно ст.355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною 1 ст.356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Відповідно до ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Статтею 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.
Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо користування спільним житловим будинком.
Ст. 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.
Враховуючи те, що після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».
Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.
Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.
Висновком судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 3661/3662-19 від 12 травня 2020 року представлено декілька варіантів поділу житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у редакції від 25 травня 1998 року, при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира). Виходячи з цього, виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. 
Керуючись вимогами чинного законодавства та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги запропонований висновком експерта варіант №2 поділу спільного домоволодіння, оскільки він більш реальний та відповідатиме інтересам сторін з точки зору можливого використання домоволодіння в цілому, в тому числі, нежитлових приміщень. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законності та ґрунтується на наявних в матеріалах справи доказах.
       Доводи апеляційної скарги про те, що при отримання 1/2 частки спірного житлового будинку позивачем порушено вимоги законодавства щодо оформлення правочинів, підлягають відхиленню, оскільки законність зазначених правочинів не була предметом розгляду справи.
       Доводи апеляційної скарги щодо надання судом невірної оцінки висновку експерта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду та переоцінки доказів, право на оцінку яких маж лише суд, згідно вимог ст. 89 ЦПК України.
       Посилання на те, що відповідачу виділено у власність приміщення, що не придатні до проживання є безпідставними, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають позиції експерта, що володіє спеціальними знаннями, при цьому, необхідність проведення ремонтних робіт не спростовує можливість виділення таких приміщень у власність відповідача. 
       Посилання відповідача на те, що судом не розглядалося питання щодо виділу земельної ділянки, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таких позовних вимог не заявлялося. 
Разом з тим, судом першої інстанції в своєму рішенні зазначено, що згідно п.п. 21, 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при вирішення цивільних справ» виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою, залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. 
       Незгода відповідача з розподілом судових витрат є безпідставною, оскільки висновки суду відповідають положенням ст. ст.139-141 ЦПК України. 
       Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем в зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова