ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 квітня 2021 року           справа №200/13779/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Казначеєва Е.Г.
                                  Сіваченка І.В.
за участю секретаря судового засідання Антонюк А.С.
за участю сторін по справі:
позивач: не прибув
відповідач: Пономарьов А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) від 13 листопада 2020 року (повний текст рішення складний 23 листопада 2020 року) у справі №200/13779/19-а за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування рішень, які прийняті на підставі акта про результати документальної позапланової невиїзної перевірки №115/05-99-33-06/ НОМЕР_1 від 22 жовтня 2019 року, а саме: вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску в сумі 185945,53 грн. від 12 листопада 2019 року №Ф-0001413306, податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2019 року №0001433306 Форма «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в сумі 201980,70 грн. та за штрафними санкціями в сумі 50495,17 грн., податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2019 року №0001443306 Форма «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання по військовому збору в сумі 16129,22 грн. та за штрафними санкціями в сумі 4032,31 грн., податкове повідомлення-рішення від 12 листопада 2019 року №0001473306 Форма «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 868304,98грн. та за штрафними санкціями в сумі 217076,24 грн..
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року в задоволені позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачка посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивачка вважає, що суд не дав правову оцінку доказам, що були додані до позову і на які є посилання в позові та хибно зазначив, що не надано конкретні відомості та показники. Позивачка зазначила, що суд досліджував декларації, в т.ч. за 2018 рік яких не було у справі взагалі, а навпаки вона долучила до справи декларацію за 2018 рік з квитанцією від 21.08.2019 року, яку подала до початку повторної перевірки (24.09.2019 року) в порядку ст.50 ПК України, ні суд ні перевіряючи не дали їй правову оцінку, а в ній задекларовані виправлені показники і доплачені суми, в результаті чого відбулося подвоєння сум актом перевірки. Позивачка також зазначила, що судом не досліджено форма Д-6, подана до початку перевірки 20.09.2020 року вх.№7182, яка свідчить про доплату і декларування до початку перевірки ЄСВ. Також суд не дав оцінку доказам форми ОК5, що свідчить про сплату ЄСВ за 2014, 2015, 2016, 2017, 2018 роки із сум утриманих роботодавцем, що враховуються при визначені розміру максимального страхового внеску сукупно. Вищезазначені докази підтверджують внесення до акту перекручених даних, що призвели до неправильного визначення відповідачем податкових зобов`язань. Суд не спростував доводи позовної заяви щодо незаконності визначення бази нарахування ЄСВ помісячно. Суд невірно застосував норми матеріального права, а саме Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Судом першої інстанції не досліджено і не надано правову оцінку доказу залученому до справи – висновку Ради Бізнес омбудсмена, де зазначено ряд порушень відповідачем та недоведеність вини. Крім того, судом не прийнято до уваги, що при відсутності реєстрації платником ПДВ відсутні зобов`язання подавати декларації та виконувати податковий обов`язок. Не були також враховані строки давності, визначені ст.102 Податкового кодексу України. З 1 січня 2021р. Законом України №466 від 16.01.2020р. значно пом`якшена відповідальність фізичної особи та встановлено розмір штрафних санкцій 10% замість 25%.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву, в якій позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив розгляд справи проводити за його відсутністю.
У задоволенні клопотання позивача про проведення судово-економічної експертизи колегією суддів, ухвалою проголошеною без виходу в нарадчу кімнату, відмовлено.
Позивачка, у судове засідання не прибула, була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на скаргу, дійшла висновку про те що, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач у період з 01.01.2015р. по 30.06.20178р. здійснювала діяльність на загальній системі оподаткування.
На підставі наказу Головного управління ДФС у Донецькій області від 12.08.2019 року № 1514 "Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 ”, повідомлення від 12.08.2019 року № 364/10/05-99-13-02 відповідачем було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивачки за період діяльності з 01.01.2015 року по 31.12.2018 року з метою перевірки питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та за період з 26.06.2014 року по 31.12.2018 року з метою перевірки питань правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами якої  складений акт від 22.10.2019 року № 115/05-99-33-06/ НОМЕР_1 (т.1 а.с.27-99).
Заперечення позивача на вказаний акт перевірки (т.1 а.с.142-144) відповідачем залишені без задоволення (т.1 а.с.122-133).
Наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки від 12.08.2019 року № 1514 було оскаржено позивачем у судовому порядку.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі №200/10570/19-а позовні вимоги задоволено, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДФС у Донецькій області № 1514 від 12.08.2019 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 р. у справі № 200/10570/19-а скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки від 12.08.2019 року № 1514.
На підставі акту перевірки від 22.10.2019 року № 115/05-99-33-06/ НОМЕР_1 відповідачем було прийнято податкові повідомлення-рішення від 12 листопада 2019 року :
- форми «Р» №0001433306 яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування 
на загальну суму 252 475,87 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 201980,70 грн., штрафні (фінансові) санкції- 50495,17 грн. (т.1 а.с.135-136);
- форми «Р» №0001443306 яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 20161,50 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 16129,22 грн., штрафні (фінансові) санкції- 4032,31 грн. (т.1 а.с.137-138);
-форми «Р» № 0001473306м з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму  1 085 381,22 грн. , у т.ч. за податковим зобов`язанням 868304,98 грн., штрафні (фінансові) санкції-217076,24 грн.. (т.1 а.с.139-140);
- вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2019 року №Ф-0001413306 на загальну суму 185 945,53 грн.(т.1 а.с.134).
Підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення форми «Р»  від 12 листопада 2019 року №0001433306 послужив встановлений актом перевірки факт порушення позивачем вимог  ст.44, п.163.1 ст.163 п.п.164.1.1 -164.1.3.  п. 164.1 ст. 164 , п. 177.1 п. 177.2 п. 177.4  ст. 177 Податкового кодексу України
Відповідно до п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Згідно з п. 44.3 ст. 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 ст. 44, а також документів, пов`язаних із - виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовувалися зазначені документи.
За приписами п.44.4 ст. 44 Податкового кодексу України якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті. 
Відповідно до п. 44.6 ст. 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. 
Згідно з п. п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам органів контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
У відповідності до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є: 163.1.1. загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; 163.1.2. доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
За приписами п.164.1 ст. 164 Податкового кодексу України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Згідно п.п.164.1.1 п. 164.1 ст. 164 Податкового кодексу України загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом. 
Загальний місячний оподатковуваний дохід складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця (п.п.164.1.2 п.164.1 ст. 164 Кодексу). 
Загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка провадить незалежну професійну діяльність згідно із статтею 178 цього Кодексу (п.п.164.1.3. п. 164.1 ст. 164 Кодексу).
Відповідно до абз. «ж» пп. 14.1.54 п.14.1 ст.44, п.44.6 ст44, п.85.2 ст.85, п.102.1 ст.102, пп.163.1. п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.167.1 ст.167, п.п.177.-177.3 ст.177, пп.177.3.1 п.177.3 ст. 177, пп.177.4.1-1777.4.5 п.177.4 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177, п.177.10 ст.177 ПК України, ч.ч.2,5 п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року №1686/24218, абз., абз. 4,5 ч.1 п.3 розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, яка затверджена наказом міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 06.06.2017 року №556), зареєстровано у Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1298/27743, в результаті чого встановлено заниження суми остаточного розрахунку податку на доходи  фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року на загальну суму 201980,70 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 139458,60 грн., за 2016 рік на суму 56400,37 грн., за 2017 рік на суму 6121,73 грн..
Перевіркою правильності визначення загального оподаткування доходу, отриманого позивачем від провадження діяльності, з урахуванням уточнюючих податкових декларацій у період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, встановлено його заниження на загальну суму 1644348,45 грн., у тому числі за 2015 рік 420206,69 грн., за 2016 рік на суму 988188,89 грн., за 2017 рік на суму 235952,87 грн., за рахунок перекручення даних по отриманим доходам та невірного їх відображення у податкових деклараціях про майновий стан і доходи, не підтвердження даних уточнюючих податкових декларацій первинними документами, не включення до складу доходів у повному обсязі сум проведених взаємозаліків з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля» та сум за послуги з організації харчування, які надійшли на рахунок № НОМЕР_2 , чим порушено вимоги абзацу «ж» пп.14.1.54 п. 14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.44.6 ст.44, п.85.2 ст.85, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, п.177.3 пп.177.3.1 п.177.3 ст. 177, пп.177.4.1-1777.4.5 п.177.4 ст.177, пп.177.5.3 п.177.5 ст.177, п.177.10 ст.177 ПК України, ч.ч.2,5 п.6 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 року №481, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 року №1686/24218, абз., абз. 4,5 ч.1 п.3 розділу IV Інструкції щодо заповнення податкової декларації про майновий стан і доходи, яка затверджена наказом міністерства фінансів України від 02.10.2015 року №859 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 06.06.2017 року №556), зареєстровано у Міністерстві юстиції України 26.10.2015 року за №1298/27743.
За 2015 рік перевіркою не підтверджено дані уточнюючої податкової декларації відповідно до якої сума доходу складає 755351,19 грн.. Позивачем під час проведення перевірки не надано первинні документи за 2015 рік, відповідно до книги доходу та витрат від 01.07.2014 року №207/4 загальний дохід за 2015 рік складає 1175557,88 грн..
Положеннями п. 177.1 ст. 177 ПК України визначено, що доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця. Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг) (п. 177.3 ст. 177 Податкового кодексу України).
Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
-витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
-обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
-суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;
- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
За приписами п.п.177.4.5 п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця:
-витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем;
-витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації;
-витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею;
-документально не підтверджені витрати.
За результатами перевірки позивача за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року відповідно до даних книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яка зареєстрована Добропільською ОДПІ від 01.07.2014 року №207/4, встановлено, що сума документального підтвердження витрат по господарській діяльності, що безпосередньо пов`язані з отриманням доходом, за 2015 рік складає 424034,49 грн., у тому числі вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані, або використані у виробництві продукції у сумі 0,00 грн., витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату у сумі 417028,50 грн., інші витрати, включаючи вартість виконаних робіт, наданих послуг у сумі 7005,99 грн. (детальна інформація наведена у додатку 3 (сводна в розрізі місяців) та у додатку 4 (інформація щодо доходів та витрат по первинним документам) до даного акту перевірки). 
Позивачем за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року до перевірки не надано жодних документів, що підтверджують дані податкових декларацій (розрахунків), зокрема фінансову, статистичну та іншу звітність, регістри податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, а також первинні та інші документи, які використовувались в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків і зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС.
Перевіркою правильності визначення документального підтвердження витрат по господарській діяльності, що безпосередньо пов`язані з отриманим доходом, з урахуванням уточнюючих податкових декларацій у період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року, встановлено їх завищення за 2015 рік на загальну суму 307729,54 грн., за рахунок не підтвердження даних уточнюючих податкових декларацій первинними документами та їх заниження на загальну суму 876796,76 грн., у тому числі за 2016 рік на суму 674853,50 грн., за 2017 рік на суму 201943,26 грн.
Відповідно до п.п. 177.5.3 п.177.5 ст.177 Податкового кодексу України остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.
Перевіркою правильності проведення остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до державного бюджету, встановлено, що у зв”язку із заниженням суми чистого оподаткованого доходу за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року на загальну суму 1075281,23 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 727936,23 грн., за 2016 рік на суму 313335,39 грн., за 2017 рік на суму 34009,61 грн., сума остаточного розрахунку податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, від здійснення господарської діяльності за період з 01.01.2015 року по 30.06.2018 року занижена на загальну суму 201980,70 грн., у тому числі за 2015 рік на суму 139458,60 грн., за 2016 рік на суму 56400,37 грн., (313335,39 грн.*18%=56400,37 грн.), за 2017 рік на суму 6121,73 грн. (34009,61 грн.*18%=6121,73 грн.).
Відповідно до п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, відповідачем правомірно визначено позивачеві суму штрафних санкцій  50495, 17 грн.          ( 201980,70 х 25%)
Враховуючи вказані положення Податкового кодексу України, колегія суддів вважає, що  відповідачем правомірно встановлено заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р»  від 12 листопада 2019 року №0001433306 прийняте в межах наданих відповідачу повноважень та не підлягає скасуванню.
Суд апеляційної інстанції вважає, що проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність.
Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.
Водночас, позивачем не надано до перевірки та до суду першої інстанції  доказів на підтвердження правомірності визначеного нею оподатковуваного доходу від здійснення господарської діяльності за 2015-2018 роки.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечується.
Податковим повідомлення-рішенням форми «Р» №0001443306 від 12.11.2019р. позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 20161,50 грн., у т.ч. за податковим зобов`язанням 16129,22 грн., штрафні (фінансові) санкції згідно п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України - 4032,31 грн. ( 16129,22 грн. х 25%).
З 1 січня 2015 року фізичні особи-підприємці є платниками військового збору з доходів, визначених статтею 163 Податкового кодексу України, в тому числі і з власних доходів, відповідно до п. п. 1.2 п. 16 прим. 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.
Ставка військового збору становить 1,5 % об`єкта оподаткування, визначеного п. п. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України (п. п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України).
За таких обставин, враховуючи встановлені судом обставини щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2015 - 2018 роки, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно було прийняте податкове повідомлення-рішення форми «Р» №0001443306 від 12.11.2019р..
Податковим повідомлення-рішенням форми «Р» від 12.11.2019р. № 0001473306  позивачеві визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму  1 085 381,22 грн. , у т.ч. за податковим зобов`язанням 868304,98 грн., штрафні (фінансові) санкції-217076,24 грн.. 
Підставою для прийняття цього рішення послужив висновок податкового органу про порушення позивачем вимог п. 181.1 ст. 181 ,п.183.2, п.183.10 ст. 183, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.1888, абз. «а»  п.193.1 ст,193  Податкового Кодексу України.
Згідно з п. 181.1 ст. 181 Податкового Кодексу України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
У відповідності до вимог п.183.2 ст. 183 Податкового Кодексу України у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу. 
Під час проведення перевірки відповідачем досліджувався період починаючи з січня по жовтень 2015р., який склав у сукупності менше 12 календарних місяців, однак сума від здійсненних позивачем операцій з постачання товарів/послуг за вказаний період перевищує 1000000 гривень.
Як встановлено судом, в порушення наведених вище вимог позивач не зареєструвалась платником податку на додану вартість. 
Відповідно до п. 183.10 ст. 183 Податкового Кодексу України будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за не нарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
Згідно з п. п. 187.1 ст. 187 Податкового Кодексу України, дата виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
За приписами п.188.1 ст. 187 Податкового Кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). 
В акті перевірки зафіксовано, що за підсумками господарської діяльності позивача обсяг послуг з організації харчування у період з 01.11.2015р. по 30.06.2018р.  становить 4341524,93грн. з яких позивачем не було нараховано та не сплачено ПДВ.
Відтак, колегія суддів вважає, що контролюючим органом правомірно встановлено порушення щодо заниження ПДВ до сплати в бюджет у сумі 868304,98 грн..
Відповідно до п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Отже, відповідачем правомірно визначено позивачеві суму штрафних санкцій 217076,24 грн. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про те, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 0001473306 від 12.11.2019р. прийнято відповідачем в межах наданих повноважень, у зв`язку з чим скасуванню не підлягає.
Строки давності та їх застосування визначені статтею 102 Податкового кодексу України, за приписами п.102.1 якої контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. 
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку. 
За приписами п.102.2 ст.102 Податкового кодексу України грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо: 102.2.1. податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем правильно застосовано норми пункту 102.1 та підпункту 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 Податкового кодексу України при прийнятті спірних податкових повідомлень-рішень.
Відповідно до статті 67 Конституції України сплата податків відповідно до закону є конституційним обов`язком платника податку. Вичерпний перелік обставин, які звільняють платника податків від виконання податкового обов`язку, визначений у статті 37 Податкового кодексу України.
На дату прийняття спірних рішень п. 123.1 ст.123 Податкового кодексу України було встановлено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Встановлення з 1 січня 2021р. іншого розміру штрафних санкцій 10% замість 25%, не є підставою для скасування спірних рішень.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Щодо вимог позивача про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2019 року №Ф-0001413306 на загальну суму 185 945,53 грн. колегія суддів зазначає наступне.
Відповідачем відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та обік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» була винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2019 року №Ф-0001413306 на загальну суму 185 945,53 грн. станом на 12 листопада 2019р.
У відповідності до ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту).
За приписами ч.2. ст.6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; 
Згідно ст. 25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею. Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24 грудня 2015 року внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року             №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого п.п. 8 п. 4 ст. 11 вказаного Закону виключено. Водночас, оскільки п.п. 8 п. 4 ст. 11 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" було внесено зміни до Розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не було внесено, спірні правовідносини врегульовують положення п. 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, слід зазначити, що з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» від 02.03.2015 року № 219-VIII п. 9-3 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено вважати п. 9-4.
Таким чином, згідно п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення Антитерористичної операції (далі - АТО) на території Донецької і Луганської областей.
З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення,02 вересня 2014 року прийнято Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII (надалі Закон №1669) (в редакції, чинної у спірний період), згідно до ст.1 якого період проведення антитерористичної операції це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Виходячи з наведених приписів, датою початку періоду проведення антитерористичної операції є 14.04.2014року. На час вирішення справи Президентом України Указ про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України не приймався, тобто, період проведення АТО триває.
На виконання Закону №1669 розпорядженнями Кабінету Міністрів України № 1053-р від 30 жовтня 2014 р. та від 02.12.2015р. №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, згідно з додатком до якого, до зазначених населених пунктів належить, зокрема, м.Добропілля, м.Маріуполь Донецької області.
Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що позивач звільняється від виконання зобов`язань платника єдиного внеску, встановлених статтею 6 Закону № 2464-VІ, у тому числі передбачених підпунктом першим частини другої цієї статті, а саме, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не скасовує обов`язків платника єдиного внеску щодо сплати єдиного внеску, а надає можливість тимчасово – на період проведення антитерористичної операції, не виконувати  їх у встановлені строки ( своєчасно) та в повному обсязі.
Як вбачається з матеріалів справи, спірна вимога сформована відповідачем у відповідності до вимог статті 25 Закону №2464-VІ, яка визначає заходи впливу та стягнення. За положеннями абзацу другого частини першої цієї статті її положення поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Саме за положеннями частини четвертої цієї статті орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Суд апеляційної інстанції вважає, що звільнення позивача від виконання своїх обов`язків щодо сплати єдиного внеску у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги на момент її складання, а тому судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову в цій частині.
Суд апеляційної інстанції вважає, що саме факт перебування платників єдиного внеску на обліку в органі доходів і зборів, розташованого на території населеного пункту, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників відповідальності за порушення Закону № 2464-VІ, зокрема заходів впливу, якою є спірна вимога.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України,  при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. 
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду першої інстанції та апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 9605,00 грн., за подання апеляційної скарги надмірно сплачений судовий збір у сумі 15 765,00 грн..
Оскільки апеляційну скаргу позивача задоволено частково та скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалене нове на його користь, то понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі, який встановлено законодавством, позовної заяви 1156,77 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят шість гривень 77 копійок)за подання апеляційної скарги 1735, 15 грн. (одна тисяча сімсот тридцять п`ять гривень 15 копійок) разом 2 891, 92 грн. (дві тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня 92 копійки) мають бути присуджені на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. 
Керуючись ст.ст. 292, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі              №200/13779/19-а – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №200/13779/19-а – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2019 року №Ф-0001413306 на загальну суму 185 945,53 грн..
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2019 року №Ф-0001413306 на загальну суму                              185 945,53грн. задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску від 12.11.2019 року №Ф-0001413306 на загальну суму 185 945,53 грн..
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2020 року у справі №200/13779/19-а – залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області сплачений судовий збір на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за подання позовної заяви 1156,77 грн. (одна тисяча сто п`ятдесят шість гривень 77 копійок) за подання апеляційної скарги 1735, 15 грн. (одна тисяча сімсот тридцять п`ять гривень 15 копійок) разом 2 891, 92 грн. (дві тисячі вісімсот дев`яносто одна гривня 92 копійки).
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 29 квітня 2021 року.
Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 29 квітня 2021 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий  суддя                                                                            Т.Г. Гаврищук

Судді                                                                                                    Е.Г. Казначеєв

                                                                                                             І.В. Сіваченко