ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2759/21 Справа № 203/638/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Католікян М.О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
Головуючого – Куценко Т.Р. 
суддів: Демченко Е.Л., Макаров М.О. 
за участю секретаря – Синенка Є.А. 
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                         ОСОБА_1 , 

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, , - 

                                       ВСТАНОВИЛА: 

       У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом та після уточнення позовних вимог просив усунути перешкоди у здійсненні права користування майном - 51/100 частини квартири АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 шляхом звільнення ОСОБА_1 приміщення та видачі позивачу ключів від вхідних дверей та зобов`язати ОСОБА_1 вчинити певні дії, а саме заборонити займати приміщення -51/100 частину квартир АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , що належить йому на праві власності /а.с. 2-7, 106-109/.
       В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що він є власником 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , які належать йому на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО від 25 червня 2004 року, реєстровий номер 773, та зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 29 січня 2007 року. 
       19 травня 2016 року на нього напали невідомі, та з застосуванням насилля, заволоділи його пакетом в якому знаходилися оригінали його особистих документів, а саме документи на квартиру, паспорт громадянина України на його ім`я та інші документи. З цього приводу він звернувся до правоохонних органів та 20 травня 2016 року за даним фактом було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч.3 ст. 357 КК України. 
       Позивач поновив свій паспорт після крадіжки та звернувся до приватного нотаріуса для одержання дублікату договору дарування квартири. 
       Там він дізнався, що 09 червня 2016 року від його імені укладено договір дарування належних йому 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 невідомій йому особі ОСОБА_7 , договір був нотаріально посвідчений. З цього приводу він звернувся до Кіровського відділення поліції, де за його заявою було відкрите кримінальне провадження. 
       Увесь цей час позивач був зареєстрований в квартирі, крім нього квартирою ніхто не користувався, жодна особа не з`являлася, замки на вхідних дверях не були змінені. 
        Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2018 року визнано недійсним договір дарування 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , посвідчений 09 червня 2016 року приватним нотаріусом ДМНО Шуваєвою О.С., реєстровий № 553.
       Скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28, АДРЕСА_3 . 
       Після звернення до суду позивачу стало відомо, що на підставі заяви, начебто нової власниці спірної квартири, ОСОБА_8 , позивач був знятий з місця реєстрації, а ОСОБА_8 зареєстрована за адресою АДРЕСА_4 , яка набула право власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 грудня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В., реєстровий № 3955. 
       Згідно одержаної інформації від нотаріуса Кучмій Н.В., попередній власник квартири АДРЕСА_5 за договором купівлі-продажу від 13 грудня 2016 року, був ОСОБА_9 , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 26 листопада 2016 року приватним нотаріусом Шатковською І.Ю., реєстровий № 1861, що фактично знаходиться за тією ж адресою, що й майно позивача. 
       Згідно інформації одержаної від нотаріуса Шатковської І.Ю., нею був посвідчений договір купівлі-продажу квартири між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , останній набув право власності на квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору дарування посвідченого 24.09.1996 року. 
       Крім того, за ОСОБА_11 , яка подарувала спірну квартиру позивачу, було зареєстровано право власності на 51/100 частину квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 жовтня 2000 року виконавчим комітетом ДМР та зареєстрованому КП "ДМБТІ", реєстровий № 27-53 в книзі № 38п, реєстраційний № 6344040, а також право власності на підставі свідоцтва про право власності на житло за адресою АДРЕСА_4 , загальною площею 55,7 кв. метри, житловою 34,4 кв. метри, виданого 24 лютого 1994 року Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 5/305-94, зареєстроване в Дніпропетровському Інвентар бюро та записано в книгу № 38п за реєстровим № 27-52. 
       Згідно інформації КП "ДМБТІ" за № 15246 від 06 листопада 2017 року, станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 містяться відомості про право власності за ОСОБА_2 - 51/100 частини на підставі дублікату договору дарування від 04 грудня 2006 року виданого приватним нотаріусом ДМНО Крючковою Т.В. за реєстровим номером 2390, зареєстрованого КП "ДМБТІ" ДОР в реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 6344040.
       КП "ДМБТІ" ДОР не проводилась реєстрація права власності за ОСОБА_11 чи за іншою особою на окрему квартиру АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 24 лютого 1994 року виданого Виконкомом міської ради народних депутатів згідно розпорядження № 5/305-94, зареєстрованого КП "ДМБТІ" ДОР та записано в реєстрову книгу № 38п за реєстровим номером 27-52. 
       Після ухвалення рішення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 07 вересня 2018 року позивач повторно був зареєстрований за попереднім місцем проживання та одержав дублікат правовстановлюючих документів. 
       Згідно інформаційної довідки Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради ОСОБА_2 є єдиним власником 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 . 
       Однак згідно одержаної інформаційної довідки на даний час власником квартири АДРЕСА_5 , про незаконність реєстрації якої свідчить відповідь БТІ, є ОСОБА_1 , право власності якої було зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Кейтельгіссер О.М. 28 квітня 2018 року за реєстровим номером 435.
        ОСОБА_2 , буду власником 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 та зареєстрованим за цією адресою, не може потрапити туди, оскільки особа, яка називає себе власником спірного майна змінила замки на вхідних дверях та не відкриває навіть у присутності правоохоронних органів. 
       Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. 
       Усунено ОСОБА_2 перешкоди у користуванні власністю та зобов`язано ОСОБА_1 звільнити 51/100 квартири АДРЕСА_6 та передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позовних вимог відмовлено /а.с. 212-214/.
       З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 яка подала апеляційну скаргу та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у їх задоволенні /а.с. 212-219/.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. 
       Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. 
       Судом встановлено, що 24 вересня 1996 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_5 , яка складається з таких приміщень: коридор- 3,9 кв. метри; кухня - 10,1 кв. метри; житлова кімната - 20,6 кв. метри; житлова кімната - 13,8 кв. метри; коридор - 6,8 кв. метри; балкон - 0,4 кв. метри; загальна площа 55,7 кв. метри, житлова площа - 34,4 кв. метри. Згідно з договором квартира належала дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 лютого 1994 року виданого Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів за розпорядженням № 5/305-94.
       19 жовтня 2000 року ОСОБА_11 виконавчим комітетом міської ради народних депутатів було видане свідоцтво про право власності на житло згідно з розпорядженням від 19 жовтня 2000 року № 5/240-2000, за яким вона набула право власності на 51/100 частину квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 .
       25 червня 2004 року позивач за договором дарування, укладеним з ОСОБА_11 придбав 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , що складається з таких приміщень: кухня - 2, коридор -3, житлові кімнати - 4, 5 житловою площею 35,1 кв. метри, балкон -І (у загальному користуванні: кухня -9, санвузол -10, коридори -1, 11, 12, 13). Згідно з договором квартира належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2000 року /а.с. 8, 15/.
       19 травня 2016 року у позивача було викрадено паспорт та правовстановчі документи на належне йому житло /а.с. 10/.
       09 червня 2016 року за реєстровим номером № 553 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. було посвідчено договір дарування 51/100 частини квартири ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , укладений між особою, яка діяла як позивач та ОСОБА_7 
       26 листопада 2016 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу, за яким останній придбав квартиру АДРЕСА_5 , яка складається з : коридору- 3,9 кв. метри; кухні - 10,1 кв. метри; житлова кімната - 20,6 кв. метри; житлова кімната 13,8 кв. метри; коридор - 6,8 кв. метри; балкон - 0,4 кв. метри, загальною площею 55,7 кв. метри, житлова площа 34,4 кв. метри.
       13 грудня 2016 року ОСОБА_9 укладає договір купівлі-продажу з ОСОБА_8 , за яким придбав квартиру АДРЕСА_5 , житловою площею 34,4 кв. метри. 
       28 квітня 2018 року укладає з відповідачкою ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , за яким остання придбала вказану квартиру. Згідно з описом що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, придбана квартира складається з : коридора -3,9 кв. метри; кухні - 10,1 кв. метри; житлова кімната - 20,6 кв. метри; житлова кімната 13,8 кв. метри; коридор - 6,8 кв. метри; балкон - 0,4 кв. метри, загальна площа 55,7 кв. метри, житлова 34,4 кв. метри /а.с. 17, 18, 38, 39/.
       Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2018 року договір дарування від 09 червня 2016 року визнано недійсним /а.с. 11-13/.
       Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 володіє тими ж приміщеннями, які за договором дарування від 26 червня 2004 року належать позивачу, а саме кухня-2; коридор-3; житлові кімнати 4,5 площею 35,1 кв. метри, балкон-І, у загальному користуванні: кухня-9, санвузол - 10; коридор - 1, 11, 12, 13, які становлять 51/100 частину квартири АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 . 
       Згідно довідки КП "ДМБТІ" ДОР від 06 листопада 2017 року в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , містяться відомості про реєстрацію права власності за ОСОБА_11 на 51/100 частину квартири АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19 жовтня 2000 року, а також про подальшу реєстрацію права власності на вказану частку квартири за позивачем на підставі дублікату договору дарування від 04 грудня 2006 року /а.с. 155, 156, 186/.
       Також в інвентаризаційній справі за даними КП "ДМБТІ" ДОР містяться відомості про реєстрацію права власності на 19/100 частини квартир АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а також 30/100 часток за ОСОБА_12 та ОСОБА_6 /а.с. 15, 79, 80/.
       Реєстрація права власності за ОСОБА_11 чи за іншою особою на окрему квартиру АДРЕСА_5 згідно із свідоцтва про право власності на житло від 24 лютого 1994 року не проводилася. 
       Викладені обставини встановлені Кіровським районним судом м. Дніпропетровська від 07 вересня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , виконавчого комітету Дніпровської міської ради, треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєва Олена Станіславівна, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , про визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу, свідоцтва про право власності на житло, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності /а.с. 11-13/
       З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що договір дарування від 24 вересня 1996 року, за яким ОСОБА_11 нібито подарувала ОСОБА_10 спірне житло, є нікчемним, оскільки на день його укладення ОСОБА_11 не набула права власності на цю квартиру, так як зазначене у цьому договорі свідоцтво про право власності на житло від 24 лютого 1994 року видане Виконавчим комітетом міської ради народних депутатів за розпорядженням № 5/305-94, насправді не видавалося, а спірні житлові приміщення були приватизовані ОСОБА_11 тільки 19 жовтня 2000 року. 
       З матеріалів справи вбачається, що спірною квартирою володіє та розпоряджається відповідачка, що підтверджується договором оренди від 25 вересня 2019 року /а.с. 93-96/.
       З урахуванням вище викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню. 
       Щодо доказів та обставин, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, то вони були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції було дотримано норми матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду. 
       Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 грудня 2020 року — залишити без змін. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                Е.Л. Демченко                                                                 
                                                                       М.О. Макаров