Постанова 
Іменем України
 
18 травня 2021 року      
 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/1898/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О.В., Кравець В.А., 
за участю секретаря Ратушного А.В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами
 
на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва про забезпечення позову
 
від 03 грудня 2020 року
 
у складі судді Мазура Ю.Ю.
 
у справі №752/23859/20 Голосіївського районного суду м. Києва
 
за заявою ОСОБА_1 
 
про забезпечення позову до подання позовної заяви,
 
заінтересована особа - Будинок відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами,
 
                                               В С Т А Н О В И В:
 
27 листопада 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що має намір подати до суду позов до Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами (далі -  БВ "Конча-Заспа" ДУС, БВ "Конча-Заспа") про усунення перешкод у користуванні приміщенням ІІІ класу - будинок № НОМЕР_1 в БВ "Конча-Заспа" ДУС, звернувся із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом заборони БВ "Конча-Заспа" вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з будинку АДРЕСА_1 укладати договори на користування будинком АДРЕСА_1 та унеможливлення проїзду (проходу) ОСОБА_1 та членам його сім`ї до будинку АДРЕСА_1 .
 
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року, з урахуванням ухвали від 07 грудня 2020 року про виправлення описки, заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Заборонено БВ "Конча-Заспа" ДУС, а також його посадовим особам  вчиняти будь-які дії щодо укладення договорів на користування приміщенням ІІІ класу будинок АДРЕСА_1.
Зобов`язано БВ "Конча-Заспа" ДУС, а також його посадових осіб забезпечити вільний доступ та проїзд (прохід) ОСОБА_1 та членам його сім`ї до приміщення ІІІ класу будинку АДРЕСА_1.
Зобов`язано БВ "Конча-Заспа" ДУС, а також його посадових осіб не чинити перешкоди ОСОБА_1 та членам його сім`ї у користуванні приміщенням ІІІ класу будинок АДРЕСА_1.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, БВ "Конча-Заспа" ДУС звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд у відповідності до вимог ст. 153 ЦПК України не дотримався строку розгляду заяви про забезпечення позову та фактично розглянув іншу заяву, яка була подана заявником, як уточнена. Зазначив, що положеннями ЦПК України не передбачено уточнення заяви про забезпечення позову.
 
Також вказував, що судом допущено порушення ч. 10 ст. 150 ЦПК України, оскільки вжиті заходи забезпечення позову є тотожними позовним вимогам, викладеними у другій заяві про забезпечення позову і з якими заявник мав намір звернутися до суду, при тому що спір по суті не вирішено.
 
За наведених обставин, просив за наслідками розгляду апеляційної скарги скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03.12.2020 та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, ОСОБА_1 подав відзив. Заявник, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а ухвала суду є законною та обґрунтованою, в задоволенні скарги просив відмовити, а ухвалу суду - залишити без змін.
 
Представник БВ "Конча-Заспа" ДУС - Онофрійчук А.В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову в подальшому може унеможливити виконання рішення, а застосування даних заходів забезпечення позову на час розгляду справи забезпечить ефективний судовий захист прав та законних інтересів заявника, а також членів його сім`ї.
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, БВ "Конча-Заспа" посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, оскільки розглянув не заяву з якою особа звернулася до суду, а іншу заяву, в якій заходи забезпечення позову є тотожними позовним вимогам, з якими заявник мав намір звернутися до суду.
 
Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи апеляційної скарги з наступних підстав.
 
Відповідно до ч. 1. ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2. ст. 149 ЦПК України).
Порядок розгляду заяви про забезпечення позову та підстави для задоволення визначені в   ст. 153 ЦПК України
Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд, перш за все повинен перевірити чи не існує обставин за яких не допускається забезпечення позову передбачених ст. 150 ЦПК України, зокрема п. 10 цієї статті.
Відповідно до п. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, судом апеляційної встановлено, що в матеріалах справи наявні дві заяви про забезпечення позову.
27 листопада 2020 року ОСОБА_1 подана перша заява про забезпечення позову шляхом заборони БВ "Конча-Заспа" вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів його сім`ї з будинку АДРЕСА_1 укладати договори на користування будинком АДРЕСА_1 та унеможливлення проїзду (проходу) ОСОБА_1 та членам його сім`ї до будинку АДРЕСА_1 .
 
02 грудня 2020 року ОСОБА_1 подано другу заяву про забезпечення позову, як уточнену, шляхом встановлення заборони БВ "Конча-Заспа" ДУС, а також його посадовим особам:  укладення договорів на користування будинком АДРЕСА_1 з іншими особами; унеможливлення проїзду (проходу) ОСОБА_1 та членам його сім`ї до будинку АДРЕСА_1 , а також зобов`язати БВ "Конча-Заспа" ДУС і його посадових осіб не чинити перешкоди ОСОБА_1 користуватися будинком АДРЕСА_1 .
 
Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, перша заява не розглянута судом протягом двох днів, як того вимагає ч. 1 ст. 153 ЦПК України, а розглянута друга заява від 02.12.2020. 
 
Дійсно, в матеріалах справи відсутнє судове рішення щодо розгляду заяви про забезпечення позову від 27.11.2020.
 
Разом з тим, 03.12.2020 судом першої інстанції розглянуто другу заяву ОСОБА_1 , подану 02.12.2020.
 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги та розглянув іншу заяву про забезпечення позову, подану, як уточнену, оскільки положеннями Глави 10 "Забезпечення позову" Розділу І ЦПК України не передбачено подання уточненої заяви про забезпечення позову.
 
З огляду на викладене, є обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд порушив норми процесуального права та розглянув лише другу заяву, подану, як уточнену, що не передбачено Главою 10 "Забезпечення позову" Розділу ІІ ЦПК України.
 
Колегія суддів також погоджується з доводами апеляційної скарги, що заходи забезпечення позову, які вжито судом, є тотожними позовним вимогам, з якими заявник мав намір звернутися заявник, з огляду на наступне.
Як в вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 вказував на те, що мав намір звернутися до суду з позовом до БВ "Конча-Заспа" ДУС про усунення перешкод у користуванні приміщенням ІІ класу будинок АДРЕСА_1.
Водночас, забезпечити майбутній позов про усунення перешкод у користуванні приміщенням ІІ класу будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 просив шляхом: заборони БВ "Конча-Заспа" ДУС вчиняти будь-які дії по виселенню ОСОБА_1 ; заборони укладати договори на користування будинком АДРЕСА_1 та унеможливлення проїзду (проходу) ОСОБА_1 і членам його родини до будинку АДРЕСА_1.
Аналіз наведених обставин свідчить, що зазначені ОСОБА_1 заходи забезпечення позову про заборону БВ "Конча-Заспа" ДУС вчиняти дії по виселенню ОСОБА_1 із будинку АДРЕСА_1, укладати договори користування на цей будинок з іншими особами та не вчиняти дій щодо заборони проїзду (проходу) до будинку АДРЕСА_1 за своїм змістом є тотожними одній майбутній позовній вимозі ОСОБА_1 про усунення йому перешкод у користуванні будинком № НОМЕР_1 БВ "Конча-Заспа".
 
З наведеного слідує, що вжиті судом заходи  забезпечення позову шляхом заборони                      БВ "Конча-Заспа" ДУС та його посадовим не вчиняти дії по виселенню ОСОБА_1 із будинку № НОМЕР_1 БВ "Конча-Заспа", укладати договори користування на цей будинок з іншими особами, а також не вчиняти дій щодо заборони проїзду (проходу) до будинку АДРЕСА_1 , фактично є задоволенням позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, тоді як спір не вирішувався по суті.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що є помилковим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення заяви забезпечення позову до його подання в обраний заявником спосіб.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги, що ухвала суду про забезпечення позову є незаконною та необґрунтованою знайшли своє підтвердження.
 
Крім того, колегія суддів вважає, що постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що невжиття заходів забезпечення майбутнього позову може в подальшому унеможливити виконання рішення суду, оскільки, як вбачається зі змісту заяви заявник мав намір звернутися до суду з позовними вимогами немайнового характеру (усунення перешкод у користуванні житлом), у зв`язку з чим судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання. А за обставин, коли позов немайнового характеру, то при вирішенні питання забезпечення позову судом не досліджується така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. 
 
До того ж, суд першої інстанції не врахував, що забезпечення стосується і прав членів сім'ї заявника, тоді як вони не зверталися до суду із заявою про забезпечення позову.
 
За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення даного процесуального питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове судове рішення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,
 
                                              П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Будинку відпочинку "Конча-Заспа" Державного управління справами - задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.
Головуючий                                                                                                    О.Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                                                 О.В. Желепа
 
                                                                                                                           В.А. Кравець