Справа № 346/5439/17 
Провадження № 22-ц/4808/232/21 
Головуючий у 1 інстанції Васильковський В.В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                        судді-доповідача        Бойчука І.В.,
суддів                        Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
секретаря                Капущак С.В.,
з участю                 ОСОБА_1 та її представника, представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом зобов`язання не чинити перешкоди при спорудженні огорожі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2020 року під головуванням судді Васильковського В.В. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_2  звернувся до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, усунення перешкод в користуванні правом власності шляхом зобов`язання не чинити перешкоди при спорудженні огорож.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що його дід ОСОБА_6 за життя в установленому законом порядку набув права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельну ділянку: 1641 кв. м., кадастровий номер 2623284801:01:003:0159. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. По смерті діда, його майно успадкував він та є законним власником земельної ділянки площею 1641 кв.м.. кадастровий номер 2623284801:01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування твого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , а також власником будинковолодіння, що розташоване на вищевказаній земельній ділянці. В серпні 2017 року вирішив спорудити огорожу по периметру земельної ділянки, відповідно до визначених меж земельної ділянки на місцевості. Зранку 01 вересня 2017 року було споруджено опалубку, а також закладено фундамент під майбутню огорожу. Проте, після завершення роботи, з обіду появилися сусіди, які є відповідачами по справі, і останні своїми умисними діями знищили огорожу. На місце події виїжджали чергові працівники поліції, які задокументували факт умисного знищення його майна (огорожі). Одночасно, відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у знищенні огорожі допомагали їх родичі - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 Тому просить суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь кошти в сумі 7 241 (сім тисяч двісті сорок одну) гри. 40 коп. спричиненої майнової шкоди внаслідок знищення огорожі. Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на його користь кошти в сумі 64 000 (шістдесят чотири тисячі) грн. спричиненої моральної шкоди внаслідок знищення огорожі. Зобов`язати ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 при встановленні та спорудженні огорожі по периметру земельної ділянки площею 1641 кв.м., кадастровий номер 2623284801:01:003:0159 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 , по межах визначених кадастровою картою з земельної ділянки № 2623284801:01:003:015 9. Та стягнути з них судові витрати за розгляд вказаної цивільної справи.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2020 року задоволено частково позов ОСОБА_2 .
Зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 при встановленні та спорудженні огорожі по периметру земельної ділянки площею 1641 кв.м., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по АДРЕСА_1 .
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 7 241 (сім тисяч двісті сорок одну) грн. 40 коп. майнової шкоди та 1 000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.
Стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з кожного по 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень судових витрат.
В задоволенні решти позову- відмовлено.
В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 зазначає, що ухвалене рішення суду є незаконним, оскільки в ньому неправильно встановлені та не доведені обставини, що мають значення для справи і які суд вважав встановленими, а також невірно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Апелянт вважає, що позивачем не було доведено підстав заявленого позову. Суд першої інстанції не звернув уваги на докази відповідачів по справі. 
Суд не з`ясував чи будував ОСОБА_2 спірний паркан на своїй ділянці. Адже кадастровий план є фактично основним доказом на підставі якого відбулося звернення до суду та який підтверджує те, що паркан будувався на земельній ділянці відповідачів.
Судом не було встановлено, що в кадастрову плані, ОСОБА_7 відсутній як суміжний власник земельної ділянки.
Судом також, не враховано висновок Коломийського ВП від 06.07.2017 року, який вказує на протиправність дій позивача, щодо виготовлення кадастрового плану.
Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 звернувся з письмовою заявою на дії позивача до міськрайонного управління Держгеокадастру у Коломийському районі та м. Коломиї. 18.07.2017 року було отримано відповідь згідно якої кадастрова зйомка земельної ділянки включає: погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.
Також з відповіді від 31.07.2017 року на звернення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , із Нижньовербізької сільської ради ОТГ вбачається, про наявність конфлікту між позивачем і відповідачами, про дані відповіді позивачу було відомо.
Позивач та суд надав перевагу постановам про притягнення до адміністративної відповідальності відповідачів у даній справі. Однак суд не зазначив, що протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності розглядались без участі відповідачів та були надіслані їм Нижньовербізькою сільською радою ОТГ після того, як вони набрали законної сили. Хоча в поясненнях на ім`я начальника Коломийського ВП Сербенюк М. та ОСОБА_9 чітко зазначено, що позивач порушив норми земельного законодавства про будівництві паркану, що і стало причиною для руйнування паркану.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, відповідає завданню цивільного судочинства, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а також ухвалив на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Апелянт стверджує, що позивач побудував спірний паркан не на своїй земельній ділянці, а на земельній ділянці її чоловіка, так як вважає, що ОСОБА_2 набув незаконно права власності на свою земельну ділянку по межі якої намагаюся спорудити огорожу.
Проте таке твердження є необґрунтованим та суперечливим, оскільки судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2013 року, ОСОБА_2 є власником земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, що розташовані в селі Нижній Вербіж, Коломийського району площею 1641 кв.м., 888 кв.м. та 3969 кв.м.
Суд першої інстанції правильно встановив, що основа огорожі була закладена позивачем на належній йому земельній ділянці. Вказане підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом та кадастровим планом.
Апелянт не оскарживши в судовому порядку речове право позивача на земельну ділянку, не має права заперечувати право на спорудження огорожі по периметру земельної ділянки позивача.
ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним, оскільки суд правильно встановив, що знищення огорожі у спосіб, здійснений відповідачами виходить за межі такого самозахисту.
У апеляційній скарзі не спростовуються висновки суду першої інстанції, які надані на основі повного та детального дослідження зібраних по справі доказів, відповідно до яких суд встановив наявність вини у діях відповідачів. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без зміни.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника, представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлені наступні факти. З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2013 убачається, що ОСОБА_2 є власником житлового цегляного будинку, житловою площею 53.6 кв.м, загальною площею 71,9 кв.м., зазначений в плані літерою «А», що знаходиться в АДРЕСА_1 , з наступними господарсько-побутовими будівлями: «Б» -літня кухня, «В» -сарай, «Г» - стодола, «Д»- стайня, «Ж»-кладовка, «З»- вбиральня, «№1»-криниця, «№2-4»- огорожа. Також (том 1 а.с.12)
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.05.2013 ОСОБА_2 також є власником земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства, що розташовані в селі Нижній Вербіж, Коломийського району, площею 1641 кв.м., 888 кв.м. та 3969 кв.м., (кадастрові номери: 2623284801:01:003:0159, 2623284801:01:003:0157, 2623284801:01:003:0158).(том. 1 а.с.12 зворот)
Відповідно до копії кадастрового плану встановлення та погодження меж земельної ділянки площею 0,1531 кв.м в АДРЕСА_1 . Опис меж від А до Б – ОСОБА_11 , від Б до В – землі с/р (вул.. І.Франка), від В до Г – Сербенюк Ганна Дмитрівна, від Г до А – ОСОБА_12 (том. 1 а.с. 13).
Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуальний житлового фонду, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який виготовлено 24.04.1990 Коломийським міжміським бюро технічної інвентаризації, до власності ОСОБА_6 належав житловий будинок під літ. «А», під літ. «Б», літня кухня під літ. «Б1», підвал, під літ. «В» літня кухня, під літ. «Г» стодола, під літ. «Д» стайня, під літ. «Ж» курник, під літ. «З» вбиральня, під «№» криниця, під «№1» хвіртка, під «№2»ворота, під «№3» огорожа. (т.1, а.с.17-19).
Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , який виготовлено 31.10.2000 Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, до власності ОСОБА_6 входив житловий будинок під літ. «А», під літ. «Б», літня кухня під літ. «Б1», підвал, під літ. «В» кормокухня, під літ. «Г» стодола, під літ. «Д» стайня, під літ. «Ж» кладова, під літ. «З» вбиральня, під літ. «К» навіс, під «№1» криниця, під «№2»ворота, під «№3» огорожа. (т.1, а.с.20-21).
Відповідно до повідомлення Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 17.10.2017 р. №16326/108/56/17 за результатами розгляду звернення ОСОБА_2 , жит. АДРЕСА_1 (зареєстрованого в Журналі єдиного обліку Коломийського відділу поліції № 8862 та 8868 від 01.09.2017 року) 22.09.2017 року сформовано висновок , виїзд на місце події та проведення перевірки даного звернення здійснював інспектор Коломийського ВП ГУНП ст.. лейтенант поліції ОСОБА_13 , на місці В.В., на місці події було встановлено осіб причетних до пошкодження огорожі, а саме ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 відносно яких складено адміністративні протоколи за ст.. 186 КУпАП (Самоуправство) (т.1 а.с. 22).
Відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 01.09.2017 складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 186 КУпАП (т.1 а.с.30-31).
Відповідно до копії повідомлення Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області від 25.09.2017р. №15447/108/56-17, що Ваше письмове звернення, по факту пошкодження бетону у належному Вам будинку, зареєстровано в журналі ЄО- 8868 від 01.09.2017 року, яке в подальшому розглянуте. Так при розгляді вищевказаного звернення, на даних осіб було складено адміністративні протоколи за ст. 186 КУпАП та передано на розгляд адмінкомісії Нижньовербізькій селищній раді (т.1 а.с. 32)
Відповідно до копії постанови № 6 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року встановлено, що ОСОБА_1 01.09.2017 року в АДРЕСА_2 , самовільно всупереч встановленому законом порядку свого дійсного чи гаданого права пошкодили огорожу гр. ОСОБА_2 чим завдала шкоду. На підставі викладеного та керуючись ст. 186 КУпАП постановила на гр. ОСОБА_1 накласти адміністративне стягнення у вигляді попередження. (т.1 а.с. 43)
Відповідно до копії постанови № 7 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року встановлено, що гр.. ОСОБА_7 01.09.2017 року в АДРЕСА_2 , самовільно всупереч встановленому законом порядку свого дійсного чи гаданого права пошкодили огорожу гр.. ОСОБА_2 чим завдав шкоду. На підставі викладеного та керуючись ст. 186 КУпАП постановила на гр.. ОСОБА_3 накласти адміністративне стягнення у вигляді попередження. (т.1 а.с. 44).
Згідно долучених до матеріалів справи копій накладних та товарних чеків вбачається, що придбано будівельні матеріали, зокрема арматура, труба, цемент, дошка, суміш з 21.08.2017 року по 30.08.2017 року на загальну суму 7 241, 40 грн. (т. 1 ас.с.33-35).
З дослідженого судом відеозапису подій 01.09.2020 року вбачається, що відповідачі ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 знищили шляхом розбиття основу огорожі між домогосподарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (т.1. а.с.46).
Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю серії IV-IФ № 002245, виданого на підставі рішення Нижньовербізької сільської від 26.02.1998 №2 ОСОБА_3 передана у приватну власність земельна ділянка площею 06372 гектарів в межах згідно з планом. Опис меж від А до Б – Ласійчук О.С., від Б до В – дорога, від В до ОСОБА_15 , від Г до А ОСОБА_16 , від Д до Е – ОСОБА_17 , від Е до Є – проїзд, від Є до Ж – ОСОБА_18 , від Ж до Д – проїзд.. (т.1 а.с. 84).
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від Міськрайонного управління у Коломийському районі та м. Коломиї № 10-28-0.4-568/2-17 від 18.07.2017 повідомляють наступне: органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян та додержання громадянами правил добросусідства відповідно до ст. 103 ЗК України. Спір між землекористувачами та землевласниками відповідно до п.3 ст. 158 ЗКУ розглядаються органами місцевого самоврядування за заявою у тижневий термін з дня подання заяви. Представники влади повинні вийти на місце для розгляду справи , обстежити ділянки, ознайомитися із земельно-кадастровою документацією і доказами, скласти відповідний акт і вказати порушення прав, якщо вони виявлені. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується судом (п.5 ст. 158 ЗКУ) (т.1 а.с. 86).
Відповідно до листа Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади №Сгл-415 від 31.07.2017р. відповідно до якого, повідомлено про те, що єдиним шляхом для вирішення проблемного питання, яке стосується суміжного землеволодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є звернення зацікавленої сторони до суду щодо визнання недійсним Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, оскільки орган місцевого самоврядування згідно із своїми функціональними обов`язками не справі приймати будь-які рішення, які стосуються майнових інтересів громадян. Також додатково повідомляють про те, що новостворена влада об`єднаної територіальної громади, з етичних міркувань, не буде робити будь-яку правову оцінку діям чи бездіяльності причетних посадовців попередньої влади, що призвели до створення даного конфлікту. (т.1 а.с. 87).
Відповідно до листа Головного управління національної поліції в Івано-Франківської області №Кол-9-з/108/04/20-2020 від 19.06.2020р.відповідно до якого інформують, що відомості по даному факту внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань Коломийського ВП за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів), ЄРДР № 12020090180000519 від 16.06.2020. На даний час кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування. Для отримання більш детальної інформації, щодо результатів досудового розслідування, Ви можете звернутись до слідчого відділу Коломийського ВП ГУНП. У разі вчинення стосовно Вас будь-яких інших неправомірних дій, Ви можете звернутися до найближчого відділу поліції, для вжиття невідкладних заходів реагування. (т.2 а.с. 207)
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (частина перша статті 316, частина перша статті 319 ЦК України).
За ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Відповідно до частини третьої статті 79 ЗК України, право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Частинами першою та другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Відповідно до вимог частини першої статті 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.
Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем 01 вересня 2017 року було споруджено основу огорожі між господарствами ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 . В той же день, вказана основа огорожі була знищена ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Вказана обставина підтверджується копіями постанов № 6 та № 7 адміністративної комісії при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року, відеозаписом події який сторонами не оспорювався.
Положення ст. 19 ЦПК України визначають, що самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що знищення огорожі у спосіб, здійснений відповідачами виходить за межі такого самозахисту, а дії відповідачів не відповідали вимогам закону, що встановлено у постановах № 6 та № 7 адміністративних комісій при виконавчому комітеті Нижньовербізької сільської ради об`єднаної територіальної громади від 23 жовтня 2017 року, згідно яких ОСОБА_1 та ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 01.09.2017 року в АДРЕСА_2 , вони самовільно всупереч встановленому законом порядку свого дійсного чи гаданого права пошкодили огорожу ОСОБА_2 , чим завдали шкоду. 
Суд дійшов правильного висновку, що такими діями відповідачів позивачу завдано збитків. Суд першої інстанції прийняв до уваги доводи позивача, про те, що він витратив на спорудження огорожі 7241,40 грн і вказане підтверджується наданими товарними чеками та накладною.
Однак апеляційний суд з висновком про стягнення матеріальної шкоди з апелянта не погоджується і вважає, що позивачем не надано доказів, які стверджують про заподіяння ОСОБА_2 відповідачкою ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 7241,40 грн. Долучені до матеріалів справи копії товарних чеків та накладні про придбання матеріалів не містять прізвища покупця (крім накладної №1 а.с. 34), а також вони не стверджують про кількість витрачених позивачем матеріалів та їх найменування і родові ознаки, що стверджують про їх використання при спорудженні спірної огорожі. Тому суд не може в повній мірі визначити розмір майнової шкоди при знищенні огорожі. Дані обставини також не були предметом розгляду органу місцевого самоврядування та не оцінювалися спеціалістом чи експертом. З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апелянт заподіяла позивачу своїми діями матеріальну шкоду, однак її розмір не доведено. 
При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про стягнення такої шкоди з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань позивача, ступеня вини відповідачів, а також враховав вимоги розумності та справедливості і встановив, що розмір грошового відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди становить 1 000 грн, а тому рішення в цій частині апеляційний суд визнає обґрунтованим та законним. Доводи апелянта про відсутність її вини у заподіянні матеріальної та моральної шкоди позивачу спростовані зібраними у справі доказами і не можуть бути задоволені.
Також апеляційним судом встановлено, що спірну огорожу позивач почав споруджувати без урахування вимог ст. 106 ЗК України, тобто він як власник земельної ділянки не реалізував своє право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків. 
Спірні правовідносини виникли між сторонами як суміжними землекористувачами та за встановлених судом обставин непогодження відповідачами межі з суміжним землекористувачем та за наявності обставин коли така межа зникла і на думку апелянта є спірною.
Згідно з ч. 1-3, 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до п. «г» та «е» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно ч. 1-3 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (ч. 5 ст. 158 ЗК України).
Таким чином, вимоги позивача за негаторним позовом про зобов`язання відповідачку не чинити позивачу перешкод у спорудженні огорожі є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення.
Іншими відповідачами рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржено, тому воно апеляційним судом не переглядається, виходячи з вимог ст. 13 ЦПК України.
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд з огляду на вищенаведене приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача солідарно з іншими відповідачами матеріальної шкоди та щодо її зобов`язання не чинити позивачу перешкод у спорудженні огорожі підлягає скасуванню з постановленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні таких вимог щодо апелянта. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. 
Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зокрема з врахуванням того, що позов ОСОБА_2 задоволено частково, тому судові витрати в частині задоволених вимог підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно їх задоволенню, а також з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пілягають стягненню судові витрати за подання апеляційної скарги.
В зв`язку з цим апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути різницю судових витрат, які підлягають стягненню з кожного з них пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 грудня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди та зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкод у спорудженні огорожі скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких позовних вимог. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Рішення в частині розподілу судових витрат змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1903 грн (одну тисячу дев`ятсот три гривні) понесених судових витрат.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 квітня 2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк