Дата документу 12.05.2021 Справа № 937/3837/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 937/3837/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
№ 22-ц/807/1171/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених бюджетних коштів,
ВСТАНОВИВ

В червні 2020 року УСЗН Мелітопольської міської ради Запорізької області звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених бюджетних коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач ОСОБА_1 перебував на обліку в УСЗН ММР ЗО з червня 2019 року, як отримувач житлової субсидії, відповідно до поданої заяви 26.06.2019. При заповнені декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії відповідач повідомив про склад зареєстрованих осіб, а також, що ним особисто та членами домогосподарства не було, в тому числі, набуте право власності в іншій законний спосіб, що перевищує 50 тисяч гривень, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії. Відповідачу було розраховано та призначено житлову субсидію із розрахунку трьох осіб(заявник, його дружина, донька) з 01.06.2019 по 30.09.2019 та з 01.10.2019 по 30.04.2020 у наступних розмірах: червень 2019 року - 427 грн. 03 коп., липень 2019 року - 414 грн. 13 коп., серпень 2019 року - 409 грн. 12 коп., вересень 2019 року - 405 грн. 94 коп., з жовтня 2019 року по січень 2020 року - 0 грн. Проте, позивачем встановлено, що членом господарства - дружиною відповідача, 17 квітня 2019 року було набуте право власності на квартиру іншим законним способом протягом 12 місяців перед зверненням, що перевищує 50 тисяч гривень. 30 січня 2020 року на адресу відповідача ОСОБА_1 було скеровано повідомлення про необхідність повернення надмірно виплачених коштів в сумі 1656 грн. 22 коп., проте заходів щодо повернення коштів до бюджету ОСОБА_1 не здійснив. Позивач вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за недостовірність відомостей про майновий стан члена домогосподарства, наданих органу, який приймає рішення про надання житлової субсидії.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь бюджету розмір надмірно виплаченої субсидії у сумі 1656,22 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, УСЗН Мелітопольської міської ради Запорізької області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку статті 360 ЦПК України до суду не надходив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам справи, які узгоджуються дослідженими ним доказами та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2019 року відповідач ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області із заявою про призначення житлової субсидії (а.с.6).

Разом з заявою, ОСОБА_1 подав декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії (а.с.7).

У поданій декларації про доходи ОСОБА_1 , вказуючи відомості щодо осіб, які зареєстровані в квартирі, зазначив окрім себе, свою дружину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У розділі V «Інформація про придбання майна, товарів або оплату послуг на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в іншій законний спосіб перевищує 50 тисяч гривень, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії» декларації відповідач вказав - «ні».

На підставі поданих відповідачем вищевказаних документів йому була призначена субсидія, з 01.06.2019 по 30.09.2019 та з 01.10.2019 по 30.04.2020 у наступних розмірах: червень 2019 року - 427 грн. 03 коп., липень 2019 року - 414 грн. 13 коп., серпень 2019 року - 409 грн. 12 коп., вересень 2019 року - 405 грн. 94 коп., з жовтня 2019 року по січень 2020 року - 0 грн. (а.с.8-15) .

Відповідно до договору дарування частки квартири від 17 квітня 2019 року, ОСОБА_1 передав безоплатно у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла у власність дарунок Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 (а.с.18-19).

30 січня 2020 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 було скеровано повідомлення про необхідність повернення надмірно виплачених коштів в сумі 1656 грн. 22 коп., з посиланням на те, що на підставі висновку проведеної перевірки УСЗН Мелітопольської міської ради Запорізької області, виявлено зайво нараховану та виплачено вказану вище суму субсидії, яка виникла внаслідок подання ним недостовірних відомостей. (а.с.21).

Суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами, що їх регулюють.

Відповідно до п.п. 4 п. 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329, Житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: будь - хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю або іншим законним способом набув право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному у пункті 5 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в інший законний спосіб перевищує 50 тис. гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , 26.06.2019 при складанні декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за визначенням житлової субсидії, не вказав відомості про майно члена сім`ї, а саме про Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 , право власності на яку, 17.04.2019, було зареєстровано на його дружину ОСОБА_2 на підставі договору дарування частки квартири від 14.04.2019 №611. 

Такі дії відповідача ОСОБА_1 , на думку позивача, згідно пункту 49 Положення в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329, є підставою для його притягнення до цивільної відповідальності у вигляді примусового стягнення надмірно перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.

Разом з тим, до підпункту 4 пункту 14 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджених Постановою КМУ від 21.10.1995 №848, Постановою КМУ №1282 від 16.12.2020 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, були внесені зміни, та вказаний підпункт викладений в наступній редакції: житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю земельної ділянки, квартири (будинку), транспортного засобу (механізму), будівельних матеріалів, інших товарів довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному у пункті 10 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати перевищує 50 тис. гривень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 2 статті 5 Цивільного кодексу України встановлено, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 №848 є актом цивільного законодавства в силу ч. 4 ст. 4 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, актами цивільного законодавства є також постанови Кабінету Міністрів України. 

Підставою цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт.

       Цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства, або умови договору, і з якою договір або закон пов`язує виникнення цивільно - правової відповідальності. 

Таким чином, оскільки на момент складення відповідачем ОСОБА_1 декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за визначенням житлової субсидії, не внесення особою до декларації відомостей про отримання членом сім`ї протягом останніх 12 місяців нерухомого майна, вартість якого перевищує 50 тис. гривень, в дар, впливало, або могло вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії, таке діяння являлось цивільним правопорушенням, що в свою чергу, у відповідності до п.49 Положення в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2018 №329, на який посилається позивач, було підставою для несення винною особою цивільної відповідальності.

Натомість, на час розгляду даної справи та ухвалення рішення, не внесення особою таких відомостей до декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за визначенням житлової субсидії, не впливає, та не може вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії, та відповідно, вже не є цивільним правопорушенням що тягне цивільну відповідальність. 

Отже, в силу ст. 58 Конституції України та ст. 5 Цивільного кодексу України, Постанова КМУ №1282 від 16.12.2020 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України, має зворотну силу, оскільки нею скасовано цивільну відповідальність особи, за невнесення до декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за визначенням житлової субсидії, відомостей про набуття членом сім`ї особи із складу домогосподарства, протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, іншим законним способом, а ніж купівля, права власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції при вирішенні справи дійшов вірного висновку щодо застосування Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою КМУ від 21.10.1995 №848 в редакції Постанови КМУ №1282 від 16.12.2020 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України. 

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1,6ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положення зазначених статей узгоджуються із сталою практикою Європейського Суду, так у рішенні в справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів в обґрунтування доводів про безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.
За таких обставин,колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382  ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Мелітопольської міської ради Запорізької області залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 січня 2021 рокупо цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 12 травня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

                                                                               О.З. Поляков