Ухвала
05 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 441/583/20
провадження № 61-1217ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І. вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року                     у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, інше,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить про те, що ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, інше, визнано неподаною та повернуто позивачу.
Постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року - без змін.
Повний текст постанови Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року складено 10 вересня 2020 року.
20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 подала касаційну скаргу на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від                        06 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня                    2020 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , визнано неподаною та повернуто скаржнику.
Ухвала мотивована тим, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ним не підписана. 
19 листопада 2020 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3 повторно подала касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_3 , визнано неподаною та повернуто скаржнику.
Ухвала мотивована тим, що до касаційної скарги не додані документи, що посвідчують повноваження представника ОСОБА_1 
19 січня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від                       10 вересня 2020 року у вказаній справі, з пропуском строку на касаційне оскарження встановленого частиною першої статті 390 ЦПК України і яка не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. 
У касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що ухвалу Верховного Суду від 04 грудня 2020 року ОСОБА_1 отримала 16 січня 2021 року, касаційну скаргу з додатками до неї -                   19 січня 2021 року, що на її думку є поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, касаційну скаргу  ОСОБА_1  на оскаржені судові рішення залишено без руху, встановлено строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків.
Особі, яка подала касаційну скаргу необхідно було навести інші підстави для поновлення строку, надати докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження цих судових рішень.
Також скаржнику необхідно було сформулювати належним чином процесуальну вимогукасаційної скарги, що має відповідати статті 409 ЦПК України щодо повноваження касаційного суду і надати докази, що підтверджують сплату судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду.
09 березня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 надіслала уточнену касаційну скаргу, у якій серед іншого, просить визнати поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що про існування оскарженої постанови апеляційного суду від 10 вересня 2020 року стало випадково відомо представнику позивача 26 жовтня 2020 року, який негайно про це повідомив позивача. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на спростування цієї інформації. Зазначає, що станом на дату подачі касаційної скарги оскаржувану постанову апеляційний суд не надсилав. 
Представник позивача ОСОБА_3 зазнав фізичних та моральних страждань, оскільки було щодо нього були вчинені правопорушення кримінального та дисциплінарного характеру.
Сформульовано прохальну частину, відповідно до вимог статті 409 ЦПК України, зокрема ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року, справу направити до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Викладено клопотання, у якому позивач просить звільнити від сплати судового збору за подання касаційної скарги посилаючись на те, що вона одинока мати, яка має на утриманні малолітню дитину двох років та пункт 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Аналіз наданих пояснень на обґрунтування поважності причин пропущення строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить про те, що наведені     ОСОБА_1 обставини не можна вважати поважними причинами з таких підстав.
ОСОБА_1 вказує, що про існування оскарженої постанови апеляційного суду від 10 вересня 2020 року стало випадково відомо її представнику 26 жовтня 2020 року, який негайно про це повідомив позивачку. Однак, подання касаційних скарг представником позивача ОСОБА_3 20 жовтня та 19 листопада 2020 року, які у зв`язку з їх недоліками повернуті, свідчить, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції була вручена (надана для ознайомлення) позивачці та/або її представнику не пізніше 20 жовтня 2020 року. Той факт, що дві попередньо подані касаційні скарги через їх недоліки повернуті судом касаційної інстанції, не може бути поважною причиною для поновлення строку касаційного оскарження при поданні касаційної скарги втретє, оскільки ці обставини не пов`язані з об`єктивними перешкодами, які унеможливлювали своєчасне подання касаційної скарги.
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA,                           № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).
Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
Оскільки наведені  ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року                           є неповажними, у відкритті касаційного провадження належить відмовити.
Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 06 травня 2020 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року                     у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, інше.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                      Н. О. Антоненко
В. І. Крат