П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3807/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковальчук О.К.   
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
03 червня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
Позивач 16.07.2020 звернувся із позовом до Хмельницького  окружного адміністративного суду,  в якому просив: 
- визнати протиправним і скасувати рішення МОУ про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 01.09.2019 внаслідок захворювання пов`язаного із захистом Батьківщини, оформлене протоколом засідання Комісії МОУ з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 05.03.2020 №35;
- зобов`язати МОУ призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності війни 2 групи, що пов`язана із захистом Батьківщини у розмірі 300- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб  на 01.01.2019 відповідно до  постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 "Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".
ІІ. ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 11.01.2021 в задоволенні позову відмовлено.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу встановлена ІІ групу інвалідності, відбувся 01.09.2019, вперше інвалідність ІІІ групи встановлена позивачу 05.08.2016. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, установленого для працездатних осіб станом на дату встановлення ІІ групи інвалідності.
ІІІ. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що встановлений Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядком  № 975 ,  строк щодо зміни групи інвалідності в понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності, не може застосовуватись до позивача, оскільки первинний огляд і встановлення групи інвалідності відбувся 05.08.2016. Окрім цього, оскаржуване рішення порушує його право на соціальний захист та отримання належної грошової допомоги у зв`язку із встановлення інвалідності 2 групи, яка пов`язана з захистом Батьківщини.
ІV. ВІДЗИВ НА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
Відповідач у поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що згідно оскаржуваного протоколу від 05.03.2020 № 35, 05.08.2016 під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, а 01.09.2019 під час повторного огляду – визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, відсутні підстави для виплати одноразової грошової допомоги. 
V. РУХ СПРАВИ У СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16.03.2021  відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2021 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 26.05.2021.
Згідно з п.3 ч.1  ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1  ст.311 КАС України.
VІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Позивач проходив військову службу в Збройних Силах України, з якої звільнений 17.09.2015.
05.08.2016 під час первинного огляду позивача органами МСЕК йому встановлена ІІІ групу інвалідності, яка пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, що підтверджуються  довідкою МСЕК серії АВ№0795982 від 05.08.2016.
01.09.2019 під час повторного огляду позивача органами МСЕК йому встановлена ІІ групу інвалідності, яка пов`язана із захистом Батьківщини.
Після встановлення ІІ групу інвалідності позивач звернувся до Хмельницького обласного військового комісаріату з заявою про виплату одноразової грошової допомоги.  
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом №35 від 05.03.2020, позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, з урахуванням виплачених раніше сум, оскільки встановлення ІІ групи інвалідності відбулось у понад дворічний термін з первинного встановлення інвалідності.
Вважаючи рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду II групи з 01.09.2019 року протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
VІІ. ПОЗИЦІЯ СЬОМОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Частиною 1 статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Тобто, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених ч.2 ст.16 Закону 2011-XII.
У частині 2 ст. 16 Закону2011-ХІІ визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, за п.4 - встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Так, Кабінет Міністрів України постановою від 25.12.2013 №975 затвердив Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
Відповідно до п. 2 Порядку №975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. №975, особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Пунктом 3 Порядку №975 передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
При цьому, відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону №2011-XII у редакції, що діяла з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (який набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4статті 16-3 Закону № 2011-XIIдоповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Тобто, абзац 2 п. 4ст. 16-3 Закону №2011-XIIє конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Також, абзац 2 п. 4ст. 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Таким чином, вказані норми передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
При цьому, зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Як встановлено із матеріалів справи, повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, 01.09.2019, а первинно інвалідність ІІІ групи встановлено 05.08.2016, оскільки між цими подіями минуло понад два роки, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 в подібних правовідносинах щодо виплати одноразової грошової допомоги в зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності, дійшла висновку про необхідність застосування зазначеного дворічного строку з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, а тому особі у якої між первинним та вторинним встановленням групи інвалідності минуло понад два роки, слід відмовляти в призначенні одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
В подальшому аналогічна правова позиція застосовувалася Верховним Судом у постановах від 29.09.2020 у справі № 806/3742/17 та від 04.12.2020 у справі № 260/1173/19.
Таким чином апеляційний суд дійшов висновку, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому під час повторного огляду вищої групи інвалідності внаслідок захворювання, що мали місце в період проходження військової служби.
Окрім цього, посилання позивача неврахування правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 та від 21.06.2018 у справі № 760/11440/17,  є безпідставними, оскільки в ухваленій пізніше постанові від 15.07.2020 у справі №240/10153/19 Верховний Суд відступив від правової позиції, на яку посилається позивач, та сформував інший правовий висновок, про відсутність у подібних правовідносинах права позивача на отримання одноразової допомоги у зв`язку із встановленням вищої групи інвалідності.
VІІІ. ВИСНОВОК ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 11 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.