ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 червня 2021 року           справа №805/2572/16-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гайдара А.В., суддів Міронової Г.М., Ястребової Л.В., секретар судового засідання – Харечко О.П., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача Малишева М.М., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 805/2572/16-а (головуючий суддя І інстанції – Шинкарьова І.В., складене у повному обсязі 23 листопада 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про стягнення грошового забезпечення,-

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач-1), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (далі - відповідач-2) та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та додаткових пояснень, просив суд:
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь середньомісячне грошове забезпечення за період з 01.08.2014 до 22.10.2014;
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь одноразову грошову допомогу при звільнені зі служби, в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 11 (одинадцять) календарних років служби;
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області грошову компенсацію за невикористану відпустку у 22 діб за 2014 рік;
- стягнути з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача середній заробіток (грошове забезпечення) з 20.08.2014 по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 при звільненні з органів внутрішніх справи не було виплачене грошове забезпечення, одноразова грошова допомога та грошова компенсація за невикористану відпустку за 2014 рік.
При цьому, позивач акцентував увагу суду на тому, що з наказом про своє звільнення він був ознайомлений лише 22.10.2014, до цього ж, останній виконував свої функціональні обов`язки, жодних наказів щодо відсторонення його від займаної посади у період з 20.08.2014 (дата наказу про звільнення) до 22.10.2014 (дата ознайомлення з наказом) відповідачем-1 не приймалося. В той же час, грошове забезпечення виплачене йому було лише по 31.07.2014.
За таких обставин позивач вважає, наявність порушеного свого права та охоронюваного законом інтересу, з огляду на що звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Скасовано постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року та ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного Управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на користь позивача грошову компенсацію за невикористану частину щорічної відпустки за 2014 рік тривалістю 22 календарних дні.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, 17 березня 2017 року позивач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить змінити постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог шляхом їх задоволення, а також змінити рішення апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог, зазначивши суму, що підлягає стягненню – 2422,86 грн.
Постановою Верховного Суду від 06 серпня 2020 року касаційну скаргу позивача  задоволено частково, постанову Донецького апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2017 року та постанову Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2016 року у справі № 805/2572/16-а скасовано, справу № 805/2572/16-а направлено на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
У постанові Верховним судом зазначено, що судами попередніх інстанцій не було встановлено фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, а саме не встановлено розмір грошового забезпечення позивача, який є базою для розрахунку вказаної виплати; судами не надано належної оцінки доводам позивача щодо звернення позивача до уповноваженого органу з приводу повного розрахунку при звільненні. 
Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року прийнято до розгляду адміністративну справу №805/2572/16-а, яку направлено на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду.
Заявою від 03 вересня 2020 року позивач уточнив та зменшив розмір позовних вимог, в який просить суд: 
Стягнути з відповідача на користь позивача, середньомісячне грошове забезпечення за період служби з 01.08. 2014 до 22.10.2014.
Стягнути з відповідача на користь позивача, середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 20.08.2014 по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Надав пояснення, у яких зазначив, що його було звільнено з ОВС 20.08.2014, а трудову книжку відповідач йому видав аж 22.10.2014, що відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України, рахується як вимушений прогул та тягне стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення ) за весь час з 21.08.2014 по 22.10.2014 включно. 
Позивач зазначив, що з наказом про своє звільнення він був ознайомлений лише 22 жовтня 2014 року, а до цього часу він виконував свої функціональні обов`язки, жодних наказів щодо відсторонення його від займаної посади у період з 20 серпня 2014 року (дата наказу про звільнення) до 22 жовтня 2014 року (дата ознайомлення з наказом) відповідачем не приймалося. Разом з цим, грошове забезпечення виплачене було лише по 31 липня 2014 року.
У зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Зобов`язано Артемівський міський відділ (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області нарахувати та сплатити позивачу грошове забезпечення за період з 01.08.2014 по 20.08.2014.  
Стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток (грошове забезпечення) з 21.08.2014 до 22.10.2014 у сумі 6682,72 грн.
Стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 21.08.2014 по 10.11.2020 (день ухвалення судового рішення) відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України в сумі 236 932, 80 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Наказом МВС України від 20.08.2014 №1634 о/с позивача звільнено з посади оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Артемівського МВ на підставі п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового та начальницького складу) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.
Апелянт наголошує, що вищезазначений наказ МВС України не був оскаржений, а таким чином є діючим.
Наказом МВС України від 07.08.2014 № 865 о/с позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності. В результаті цього наказом відповідача від 22.08.2014 № 565 «Про припинення виплати грошового забезпечення працівникам міськвідділу» у зв`язку із порушенням службової дисципліни позивачу припинено виплату грошового забезпечення з 01.08.2014. Наказ про поновлення виплат грошового забезпечення позивачу не видавався. В результаті цього, на законних підставах, позивачу не виплачено грошове забезпечення з серпня 2014 року через порушення ним службової дисципліни. Посилаючись на п 1.18 Положення, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби, грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно. Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для здійснення виплати грошового забезпечення позивачу як після звільнення, так і до звільнення з 01.08.2020.
Щодо стягнення грошових коштів на підставі ст. 116, 117 КЗпП України, апелянт зазначає, що на спірні правовідносини не поширюються норми трудового законодавства, зокрема стаття 117 Кодексу законів про працю України, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства. 
Трудові відносини та служба в ОВС мають різну правову природу та врегульовані різним законодавством, отже передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб.
Крім того, посилався на не співмірність стягнутого судом грошового утримання та середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні.
На підставі викладеного, апелянт звертає увагу суду на відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
В судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти доводів апеляційної скарги. просили залишити її без задоволення та рішення суду першої інстанції – без змін.  
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Згідно з матеріалами справи ОСОБА_1 у період з 04.08.2003 по 20.08.2014 на різних посадах проходив службу в органах внутрішніх справ України (т. 1 а.с. 16).
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.08.2014 №1634 о/с «По особовому складу» відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас (із поставленням на військовий облік) за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) капітана міліції ОСОБА_1 оперуповноваженого сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.08.2014 № 865. 
З вказаним наказом позивач ознайомився 22.10.2014, що підтверджується листом ознайомлення працівників Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ  та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області (т. 1 а.с. 19). 
Наказом відповідача від 22.08.2014 № 565 «Про припинення виплати грошового забезпечення працівникам міськвідділу», яким, зокрема, припинено виплати грошового забезпечення до з`ясування причин відсутності позивача. Згідно з даним наказом позивачу було припинено виплати грошового забезпечення з 01.08.2014 (т. 1 а.с.182).
Наказом відповідача від 26.08.2014 № 579 «Про внесення змін до наказу Артемівського МВ від 22.08.2014 № 565 «Про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу» припинено виплати грошового забезпечення до наказу по особовому складу позивачу з 01.08.2014 (т.4 а.с. 77).
Відповідно до наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Донецькій області від 07.10.2014 № 362 о/с «По особовому складу» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 визначено вислугу років станом на 20.08.2014 позивачу, який наказом МВС України від 20.08.2014 № 1634 о/с звільнений з органів внутрішніх справ за п. 66 (за скоєння вчинків, що дискредитують звання рядового і начальницького складу) у запас Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ: у календарному обчисленні 11 років 00 місяців 16 днів, у пільговому обчислені – 12 років 11 місяців 14 днів (т.1 а.с.20).  
Позивач стверджує, що у період з 20.08.2014 по 22.10.2014 він здійснював свої функціональні обов`язки, проте грошове забезпечення йому було виплачене лише по 31.07.2014. 
На підтвердження вказаних обставин позивач надав суду, засвідчені копії наказів відповідача від 01.08.2014 № 469 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», 18.08.2020 № 532 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», 22.08.2014 № 561 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», від 03.09.2014 № 615 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», від 22.09.2014 № 674 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО», від 30.09.2014 № 694 «Про залучення особового складу Артемівського міськвідділу для охорони громадського порядку в зоні АТО». Вказаними наказами залучено до складу СОГ для несення служби впродовж строків (зазначених в наказах) працівників міськвідділу, зокрема, позивача, прибути на інструктаж до Артемівського міськвідділу в назначений час.  
З вказаних наказів слідує, що позивач був залучений до виконання свої службових обов`язків з метою забезпечення охорони громадського порядку в зоні проведення антитерористичної операції (т. 4 а.с. 72-75)
Позивач заявою від 04.11.2016 звернувся до відповідача у якій просив провести з ним повний розрахунок , оскільки з 20.08.2016 до моменту звернення, розрахунок не було проведено (т.4 а.с.52).
Відповідачем надано відповідь 01.12.2016 № 29300/201/06-2016, у якій зазначено, що наказом від 22.08.2014 № 565 «Про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу» позивачу припинено виплати грошового забезпечення з 01.08.2014, виходячи з цього наказу з ним було проведено повний розрахунок (т.4 а.с. 53).
Вважаючи, що відповідач без законодавчо-встановленого підґрунтя не виплачував грошове забезпечення з 01.08.2014 по 22.10.2014, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-XII (далі – Закон № 565-XII) визначено, що міліція в Україні це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань. 
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону № 565-XII порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом  Міністрів України. 
Форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати (ч. 2 ст. 19 Закону № 565-XII). 
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 565-XII фінансування і матеріально-технічне забезпечення міліції здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, коштів, які надходять на підставі договорів від міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних органів, підприємств, установ, організацій і громадян, а також інших джерел, не заборонених законодавством.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 затверджено «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» (далі – Положення № 114), яке визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.
Згідно п. 10 розділу II Положення № 114 особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 205/14896 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі – Інструкція № 499), яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.
Відповідно до п. 1.3 вказаної Інструкції № 499 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначається залежно від посади, спеціального звання, наукового ступеня і вченого звання, тривалості та умов служби.
Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (п. 1.5 Інструкції № 499). 
В той же час, п. 1.6 Інструкції № 499 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи МВС на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ. 
За час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується.
Підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є матеріали службового розслідування на підставі мотивованого рапорту безпосереднього керівника про обставини невиходу на службу та наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення.
Крім цього, виплата грошового забезпечення припиняється з підстав, визначених у підпункті 3.4.8 пункту 3.4 та пункті 3.8 розділу III цієї Інструкції.
Аналіз вказаного в сукупності дає суду підстави дійти висновку, що за час відсутності особи рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ на службі без поважних причин (прогул) грошове забезпечення не виплачується. В свою чергу, підставою припинення виплати грошового забезпечення особі рядового чи начальницького складу органів внутрішніх справ є, зокрема, наказ начальника органу внутрішніх справ, у якому вказується, за який період припиняється виплата грошового забезпечення. 
Так, в матеріалах справи міститься наказ відповідача № 565 від 22.08.2014 «Про припинення виплати грошового забезпечення працівникам міськвідділу» та наказ від 26.08.2014 № 579 «Про внесення змін до наказу Артемівського МВ від 22.08.2014 № 565 «про припинення виплат грошового забезпечення працівникам міськвідділу», якими, зокрема, припинено виплати грошового забезпечення позивачу з 01.08.2014. 
Тобто, з вказаного вбачається, що вищевказаними наказами позивачу було припинено виплати грошового забезпечення з 01.08.2014, вже після того як було прийнято наказ про звільнення позивача від 20.08.2014. 
Пунктом 1.12 Інструкції № 499, встановлено, що грошове забезпечення, виплачене особі рядового чи начальницького складу несвоєчасно або виплачене їй у меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, що передував моменту звернення за одержанням недоотриманого грошового забезпечення, протягом якого особа мала на нього право. В свою чергу, пунктом 1.13. вказаної Інструкції передбачено, що звернення осіб рядового і начальницького складу щодо неправильної виплати грошового забезпечення розглядаються у встановленому законодавством порядку. 
Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги, що підставами для не виплати позивачу грошового забезпечення є накази відповідача від 22.08.2014 та від 26.08.2014 якими було припинено виплату грошового забезпечення позивачу, оскільки  ці накази було прийнято відповідачем після звільнення відповідача наказом від 20.08.2014.
Відповідно й відмова відповідача у проведені повного розрахунку позивачу за його заявою, з посиланням на накази про припинення виплат грошового забезпечення позивачу є також неправомірною.
Позивач просить стягнути з відповідача на його користь, середньомісячне грошове забезпечення за період служби з 01.08.2014 до 22.10.2014. З цього приводу суд зазначає наступне.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що з наказом про звільнення позивача було ознайомлено 22.10.2014, що підтверджується листом ознайомлення працівників Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівськ  та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області.  
Відповідно до п 1.18 Інструкції № 499, при прийнятті на службу до органів внутрішніх справ грошове забезпечення особам рядового і начальницького складу нараховується з дня призначення на посаду. У разі звільнення зі служби, грошове забезпечення особі рядового чи начальницького складу виплачується до дня виключення зі списків особового складу включно.
В матеріалах справи відсутній наказ у якому було б зазначено дату виключення зі списків з особового складу позивача, в той же час як вбачається з трудової книжки позивача датою звільнення є саме 20.08.2014 є датою до якої відповідач повинен був розрахувати та виплатити грошове забезпечення. 
В свою чергу, суд констатує, що відповідачем не оспорюється факт ознайомлення позивача з наказом від 20.08.2014 № 1634 о/с про звільнення та видачі трудової книжки саме 22.10.2014. 
Також не є спірним той факт, що позивач після прийняття наказу про звільнення залучався до виконання службових обов`язків, про що надано відповідні накази.  
Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що позивача було звільнено 20.08.2014 фактично ознайомлено з наказом та видано трудову книжку 22.10.2014 то відповідно позовна вимога в частині стягнення з відповідача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу з 21.08.2014 по 22.10.2014 підлягає задоволенню.
Відповідачем надано довідку про середній розмір грошового забезпечення позивача від 04.09.2020 №20666/201/2020, відповідно до якої грошове забезпечення позивача за останні два місяці служби складає 6379,20 грн. ( червень 2014 року - 3153,60 грн., липень 2014 року - 3225,60 грн.) (т.4 а.с. 15)
З урахуванням календарних днів розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 104,58 грн. (6379,20 грн. поділити на 61 день (сумарна кількість календарних днів у червні-липні 2014 року))
З урахуванням робочих днів, розмір середньоденного грошового забезпечення позивача складає 151,88 грн. (6379,20 грн. поділити на 42 дні ( сумарна кількість робочих днів червень-19 днів + липень-23 дні, відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14- 13/13 « Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік»)) Число календарних днів за період з 21.08.2014 року по 22.10.2014 року (включно) дорівнює 63 дням.
Число робочих днів за період з 21.08.2014 року по 22.10.2014 року (включно) відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04 вересня 2013 року № 9884/0/14-13/13 « Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік») дорівнює 44 дням. ( серпень - 6, вересень - 22, жовтень-16)
Отже судом вставлено, що, оскільки накази про припинення позивачу виплати грошового забезпечення видані незаконно та необґрунтовано, від несення служби позивач відсторонений не був, а навпаки, за наказами начальника міськвідділу виконував службові та бойові завдання в зоні АТО з 21.08.2014 року по 22.10.2014 року, позивачу  має бути виплачене середньомісячне грошове забезпечення за вказаний період служби в сумі 6682.72 грн. (151,88 грн. помножити на 44 робочих днів), яке має бути стягнуто з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області в особі ліквідаційної комісії Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) ГУ МВС України в Донецькій області.
З приводу стягнення середнього заробітку (грошового забезпечення) за період з 01.08.2014 по 20.08.2014 то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки за цей період відповідачем повинно бути розраховано та виплачене позивачу саме грошове забезпечення. 
Відповідно до п.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача суд виходить за межі позовних вимог, враховуючи, що грошове забезпечення відповідачем не нараховувалось, тому суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за період з  01.08.2014 по 20.08.2014.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача, середнього заробітку (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 20.08.2014 по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, суд зазначає наступне.
 Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Законом України «Про міліцію», Постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», Положенням №114 та Інструкцією №499 не врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи ст. 116, 117 КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.
У постанові Верховного Суду України від 13 березня 2017 року №6-259цс17 наведені правові висновки, за якими установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.
У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.
При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
На підставі викладеного колегія суддів вважає неприйнятним доводи апеляційної скарги, що на спірні правовідносини не поширюються норми трудового законодавства, зокрема статті 116, 117 Кодексу законів про працю України, оскільки вони врегульовані спеціальним законодавством і не підпадають під дію загального трудового законодавства. 
З огляду на викладене, враховуючи, що судом було встановлено, що відповідачем не було проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача середнього заробітку (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення судового рішення відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 р. № 9884/0/14-13/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» кількість робочих днів з 21.08.2014 рр. по 31.12.2014 року дорівнює 94 днів (серпень -6, вересень-22,жовтень-23,листопад-20,грудень-23).
Відповідно до листа          Міністерства соціальної політики України від 09.09.2014 р. №10196/0/14-14/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік» кількість робочих днів у 2015 році становить 251 день.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015р. №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у 2016 році становить 251 день.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 05.08.2016р. №11535/0/14-16/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» кількість робочих днів у 2017 році становить 249 днів.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 19.10.2017р. №224/0/103-17/214 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2018 рік» кількість робочих днів у 2018 році становить 250 днів.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 08.08.2018 р. №78/0/206-18 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2019 рік» кількість робочих днів у 2019 році становить 250 днів.
Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 29.07.2019 р. №1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік» кількість робочих днів у 2020 році становить січень -21, лютий-20, березень-21, квітень-21, травень-19,червень-20,липень-23,серпень-20,вересень-22, у жовтні – 21, у листопаді станом на 10 листопада 2020 року – 7 дні, що сумарно становить 215 днів.
Відтак, станом на 10 листопада 2020 року кількість робочих днів за які з відповідача має бути стягнуто середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні складає 1560 дні. А отже сума стягнення з Артемівського міського відділу (з обслуговування м. Артемівська та Артемівського району) Головного управління МВС України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток (грошове забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні з 21.08.2014 року по 10.11.2020 року (день ухвалення судового рішення) відповідно до ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України у сумі 236 932,80 грн. 
Відповідно ч.2 ст.2. КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Саме у цій  частині вказаної статті закріплено загальні критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн. Суб`єкти владних повноважень повинні враховувати ці критерії-принципи, знаючи, що адміністративний суд керуватиметься ними у разі оскарження відповідних рішень, дій чи бездіяльності. Законодавче закріплення цих критеріїв-принципів також дає можливість фізичній чи юридичній особі сформувати уявлення про якість та природу належних рішень чи дій, які вона має право очікувати від суб`єкта владних повноважень.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову, однак лише за умови, що встановлено порушення прав, свобод та інтересів позивача. 
Розглядаючи дану справу, суд дійшов висновку, що відповідачем при вчинені дій не було дотримано принципів обґрунтованості, тобто з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дії, без дотримання принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, не пропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці дії. 
Також є неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо не співмірності  стягнутого судом першої інстанції грошового утримання та середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки відповідачем взагалі не був здійснений та виплачений позивачу розрахунок сум грошового забезпечення за період служби з 01.08.2014 до 22.10.2014, що унеможливлює застосування вимог статті 117 КЗпП України. 
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Артемівського міського відділу (з обслуговування міста Артемівськ та Артемівського району) Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 805/2572/16-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі № 805/2572/16-а – залишити без змін.
Вступна та резолютивна частина постанови прийнята у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 08 червня 2021 року.
Повний текст судового рішення складено 08 червня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      А. В. Гайдар 

                                                                                          Г. М. Міронова

                                                                                          Л. В. Ястребова