УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/4920/19 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 84 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,
з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.                
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №295/4920/19 за позовом ОСОБА_1 до Житомирської міської ради про визнання права власності на майно,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,
на рішення Богунського районного суду м.Житомира, ухвалене 04 лютого 2020 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 04 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Житомирської міської ради та просила визнати за нею право власності на гараж № НОМЕР_1 , який розміщений по АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка - ОСОБА_3 .
Обґрунтовувала вимоги тим, що  її чоловіку ОСОБА_3 на праві власності належав спірний гараж, який він придбав згідно договору від 24 червня 1992 року у ОСОБА_4 , на ім`я якого 17 квітня 1978 року Виконавчим комітетом Богунської районної ради м.Житомира видано дозвіл №5-49 на будівництво.
Спадкодавець не зареєстрував право власності на гараж, технічний паспорт на нього виготовлено 14 листопада 2018 року.
Звернувшись до нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в частині права на гараж, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на це майно, тому вона позбавлена можливості зареєструвати право власності на нього.
Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04 лютого 2020 року позов  ОСОБА_1  задоволено. Визнано за  ОСОБА_1  право власності в порядку спадкування після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3  на гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою:  АДРЕСА_1 . 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на вирішення судом першої інстанції питання про його права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове – про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Зазначив, що вирішуючи спір, суд не врахував, що гараж згідно договорів купівлі-продажу від 21 березня 2017 року та від 27 березня 2017 року (посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровані в нотаріальному реєстрі за №№ 371, 403, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 19551963 та 19649331) належить йому ( ОСОБА_5 ) на праві власності. Тобто у березні 2017 року він набув його на законних підставах. 
Будь-які судові рішення про визнання вищевказаних договорів недійсними відсутні, договори укладені відповідно до вимог чинного законодавства та посвідчені нотаріально.  ОСОБА_1 була обізнана про наявність договорів купівлі-продажу гаража, проте даний факт приховала. У зв`язку з чим, його не було залучено до участі у справі, а суд не здійснив жодних дій щодо витребування інформації про права власності на спірне майно.
Про наявність оскаржуваного ним судового рішення він дізнався 19.01.2021 під час розгляду справи за позовом ОСОБА_6 до нього про усунення перешкод у користуванні майном. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
В судовому засіданні представник ОСОБА_2 – ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав, представник ОСОБА_1 – ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав, посилаючись на її безпідставність та правильність висновків суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). 
Постановою нотаріуса від 25 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , оскільки заявником не надано правовстановлюючий документ, який підтверджує права власності спадкодавця на це майно (а.с.4). 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_3 набув права власності на приміщення гаражу внаслідок його придбання у продавця ОСОБА_4 , який, в свою чергу, в установленому порядку отримав земельну ділянку у гаражному кооперативі, виконав будівельні роботи та набув право власності на об`єкт згідно вимог діючого у відповідний час законодавства. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, які мають значення для вирішення спору, неправильно застосовано норми матеріального права до спірних правовідносин.
Зокрема, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с.130-132), на час смерті спадкодавця та на час розгляду справи, власником гаража № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , право власності на який в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 суд першої інстанції визнав за ОСОБА_1 , був ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу від 21 березня 2017 року та від 27 березня 2017 року (посвідчені приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Поліщуком А.І. та зареєстровані в нотаріальному реєстрі за №371, №403, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номерами 19551963 та 19649331). 
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, суд першої інстанції не перевірив, чи зареєстровано право власності на спірне майно за іншими особами та дійшов передчасного висновку про визнання права власності на це майно за ОСОБА_1 в порядку спадкування.
Рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси ОСОБА_2 , який до участі у справі не залучався. 
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені останнім судові витрати на оплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 лютого 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1152,60 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий    Судді

Повний текст постанови складений 28 квітня 2021 року.