ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
11 травня 2021 року           справа №200/9046/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника позивача – Демченко К. А., представника відповідача – Бикової М.А., представника третьої особи – Волкової К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації та Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року (повний текст складено 05 лютого 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/9046/20-а (колегія суддів І інстанції – головуючого судді  Молочної І.С., суддів – Бабаш Г.П., Волгіної Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Департамент соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації, про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта в частині,-

                                                      У С Т А Н О В И В: 

01.10.2020 ОСОБА_1 , позивач, звернулась до суду за позовом до Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації про визнання незаконним та нечинним п. 6 Розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020 в частині фрази: “підконтрольній українській владі”. При цьому, позивачем у позові визначено Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
На обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є громадянкою України, внутрішньо переміщеною особою з фактичним місцем проживання у м. Бахмут Донецької області. Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач народила дитину у лікарні м. Донецьк Донецької області. Рішенням місцевого суду позивачу встановлено факт народження дитини, позивач отримала свідоцтво про народження дитини в Бахмутському МВ ДРАЦСГТУ юстиції у Донецькій області. 27.07.2020 позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради подано заяву про призначення у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її. Однак в серпні 2020 року позивачу відмовлено в наданні такої допомоги через те, що дитина позивача народжена у пологовому будинку, розташованому на непідконтрольній українській владі території України, про що зазначено у пункті 6 Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетам міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини, затвердженому Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020.
Позивач вважає, що пункт 6 вказаного Порядку, що затверджено Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, містить дискримінаційну норму, яка перешкоджає позивачу як матері дитини, народженої на території України в Донецькій області, в період з 01.09.2018 по 31.12.2019 нарівні з іншими батьками дітей, народжених в такий період також на території України в Донецькій області, отримати соціальну матеріальну допомогу. 
Під час розгляду справи в судовому засіданні представник позивача наголосила, що оскаржує саме пункт 6 Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетам міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини, затвердженому Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, в частині фрази: “підконтрольній українській владі”.
На думку позивача, відповідач, приймаючи оскаржуване в частині Розпорядження, не обґрунтував - чому надав можливість громадянам України, особам без громадянства та іноземцям, які законно перебувають на території України, і які є батьками дитини, народженої у пологовому будинку на підконтрольній території Донецької області, отримати матеріальну соціальну допомогу, і разом з тим позбавив такої можливості громадянку України, яка народила дитину в пологовому будинку на непідконтрольній українській владі території; не обґрунтував, що таке обмеження є належним та необхідним для досягнення суспільно важливої мети. 
Позивач наголошує, що її дискриміновано за ознакою місця народження дитини у порівнянні з жінками, які народили дітей в цей же період часу на території, підконтрольній Уряду України, що є непрямою формою дискримінації. 
Крім того, представник позивача звертав увагу суду, що висновок щодо відповідності положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини сформовано за результатом експертизи положень нормативного-правового акта виключно на відповідність статтям 1 та 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в той же час оскаржуваний нормативно-правовий акт не містить висновку щодо його відповідності положенням статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 200/9046/20-а позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним пункт 6 Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, затвердженого Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, - в частині зазначення “підконтрольній українській владі”. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідачем та третьою особою на рішення суду першої інстанції подано апеляційні скарги, в яких просять оскаржуване судове рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.
Третьою особою в обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Департамент не порушував права та свободи позивача, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги.
В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи підтримали доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційних скарг, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , є громадянкою України, внутрішньо переміщеною особою, що проживає у м. Бахмут Донецької області.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 14.11.2018 у справі №219/3026/18 встановлено факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка міста Горлівка Донецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину жіночої статі у м. Донецьку, держава Україна. В актовому записі про народження вказано прізвище, ім`я, по-батькові - ОСОБА_2 . Вказані обставини також підтверджуються свідоцтвом про народження дитини.
21.07.2020 позивачем до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради подано заяву про призначення у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини.
06.08.2020 позивачу відмовлено у наданні соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” з посиланням на пункт 6 Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини, затвердженого Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, а саме: у зв`язку із тим, що дитина народжена у пологовому будинку, не розташованому на території Донецької області, підконтрольній українській владі. 
Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020 керуючись статтями 1, 4, 6 Закону України “Про військові цивільні адміністрації”, статтями 6, 23, 39 Закону України “Про місцеві державні адміністрації”, пунктом 48 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України, враховуючи підпункт 165.1.1 пункту 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, відповідно до розпорядження Голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 05.12.2019 “ 1354/5-19 “Про обласний бюджет на 2020 рік” (зі змінами), Програми економічного і соціального розвитку Донецької області на 2020 рік, затвердженої Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації від 27.12.2019 №1490/5-19 (зі змінами) з метою соціальної підтримки сімей з дітьми, затверджено Порядок використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини (далі – Порядок).
Відповідно до пункту 6 Порядку право на отримання соціальної матеріальної допомоги мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України, які є батьками, патронатними вихователями або опікуном дитини, народженої у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 у пологовому будинку, розташованому на території Донецької області, підконтрольній українській владі, та не отримали натуральну допомогу “пакунок малюка” та таку дитину відповідно до Порядку надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка”, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2018 №512 (зі змінами).
19.06.2020 Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції надано висновок №24/560/0/3-20/0.2 щодо відповідності положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020.
При цьому, вказаним висновком визначено - експертиза нормативно-правового акта проводилась на відповідність положень статей 1 і 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судом встановлено, що не є спірним між сторонами, що позивач не отримала “пакунок малюка” у натуральній формі.
Вважаючи наведений пункт незаконним та нечинним в частині фрази: “підконтрольній українській владі”, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначено положеннями  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приписами пункту 2 частини першої  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт (частина 2  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно частини третьої  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України  нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
Суд може визнати нормативно-правовий акт протиправним (незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили) та нечинним повністю або в окремій його частині (частина 9  статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України).
Підставами для прийняття судом рішення щодо незаконності правових актів повністю чи в їх окремих частинах є: невідповідність правовим актам вищої юридичної сили; порушення встановленої законом процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності; перевищення повноважень при їх прийнятті.
При цьому, обов`язковою умовою для визнання протиправним та нечинним такого акта є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Відповідно до положень статті 1 Закону України “Про державну допомогу сім`ям з дітьми” від 21 листопада 1992 року №2811-XII (далі – Закон №2811-XII) громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, а також особи, яких визнано в Україні біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, мають право на державну допомогу нарівні з громадянами України на умовах, передбачених цим Законом, іншими законами або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 2 Закону №2811-XII передбачено, що одноразова натуральна допомога "пакунок малюка" - одноразова натуральна допомога, що відноситься до допомоги при народженні дитини (зі змінами, внесеними Законом  №930-IX від 30.09.2020).
Судом встановлено, що з метою забезпечення соціального захисту сімей з дітьми, підтримки розвитку відповідального батьківства постановою Кабінету Міністрів України  від 30.05.2018 №427 “Деякі питання реалізації пілотного проекту із соціального захисту сімей з дітьми та підтримки розвитку відповідального батьківства” вирішено погодитися з пропозицією Міністерства соціальної політики щодо реалізації пілотного проекту із соціального захисту сімей з дітьми та підтримки розвитку відповідального батьківства шляхом запровадження:
з 1 вересня 2018 р. надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка” в межах державної допомоги сім`ям з дітьми, але не пізніше ніж через 30 днів з дня народження дитини;
з 1 січня 2019 р. відшкодування послуги з догляду за дитиною до трьох років “муніципальна няня” у розмірі прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років, встановленого станом на 1 січня відповідного року.
20.06.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №512 “Деякі питання реалізації пілотного проекту із надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка””, якою затверджено Порядок надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка” (далі – Порядок №512) та Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка”  за рахунок субвенції з державного бюджету на виплату допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, особам, які не мають права на пенсію, особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю, тимчасової державної допомоги дітям, тимчасової державної соціальної допомоги непрацюючій особі, яка досягла загального пенсійного віку, але не набула права на пенсійну виплату, допомоги по догляду за особами з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, компенсаційної виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за особою з інвалідністю I групи, а також за особою, яка досягла 80-річного віку (вказана постанова втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України  №172 від 03.03.2020, проте Дію  Порядку надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка”, затвердженого пунктом 1 цієї Постанови, відновлено згідно з Постановою КМ  № 744 від 29.07.2020).
Вказаною постановою Кабінету Міністрів України встановлено, що надання одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка” за рахунок субвенції здійснюється відповідно до Меморандуму про взаєморозуміння між Урядом України та Управлінням Організації Об`єднаних Націй з обслуговування проектів і Дитячим фондом Організації Об`єднаних Націй у сфері соціального захисту сімей з дітьми та підтримки розвитку відповідального батьківства та проектних угод, укладених між структурними підрозділами з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій та Управлінням Організації Об`єднаних Націй з обслуговування проектів, на умовах співфінансування у межах та в строки реалізації проекту міжнародної технічної допомоги “Забезпечення соціального захисту та відповідального батьківства в Україні”.
У відповідності до пунктів 2-4 Порядку №512 одноразова натуральна допомога “пакунок малюка” (далі - допомога “пакунок малюка”) - набір необхідних речей для новонародженої дитини; отримувач допомоги “пакунок малюка” - мати, батько, родичі, патронатний вихователь новонародженої дитини.
Допомога “пакунок малюка” є одноразовою безповоротною адресною соціальною допомогою сім`ям, в яких народилася дитина, а в разі відсутності матері/батька - родичам, патронатним вихователям новонародженої дитини.
Право на отримання допомоги “пакунок малюка” мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України і народили живонароджену дитину.
Допомога “пакунок малюка” надається на кожну новонароджену дитину.
Крім того, аналогічні положення містились також у пунктах 2-4 Порядку забезпечення дитини при народженні одноразовою натуральною допомогою “пакунок малюка” за рахунок коштів державного бюджету, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2020 №172 “Деякі питання забезпечення дитини при народженні одноразовою натуральною допомогою “пакунок малюка”, що діяла до 22.08.2020.
Відповідно до пояснювальної записки до проекту Розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації “Про затвердження Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини” Проектну угоду з Управлінням Організації Об`єднаний Націй з обслуговування проектів Донецькою облдержадміністрацією не укладено, тому починаючи з 01.09.2018 по 31.12.2019 на території області не реалізовувався проект з надання натуральної допомоги “пакунок малюка”.
З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що розроблення “Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетам міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, або опікуну такої дитини” обумовлено метою надання соціальної підтримки розвитку відповідального батьківства, підтримки сім`ям з дітьми, в яких в період з ІНФОРМАЦІЯ_3 по ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитина, а також покликано необхідністю забезпечення альтернативи реалізації у Донецькій області пілотного проекту щодо запровадження надання при народженні дитини одноразової натуральної допомоги “пакунок малюка”.
Відтак, коло осіб, які мають за цим Порядком право на отримання соціальної матеріальної допомоги, не може бути вужчим за коло осіб, які у відповідності до Положень Порядку №512 мали право на отримання допомоги “пакунок малюка”.
Суд звертає увагу, що Порядком №512 передбачалось, що право на отримання допомоги “пакунок малюка” мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах проживають на території України і народили живонароджену дитину. При цьому, зазначена правова норма не містила конкретизації місця народження дитини – “у пологовому будинку, розташованому на території, підконтрольній українській владі”, а була спрямована на реалізацію соціальної підтримки всім сім`ям, в яких в період з 01.09.2018 по ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитина, тобто на всій території держави Україна.
Не є спірним між сторонами у справі, що з липня 2014 року територія міста Донецька є тимчасово непідконтрольною українській владі.
Відповідно до положень статті 1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
Згідно зі статтею 5 цього Закону Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених  Конституцією  та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Україна зобов`язується підтримувати і забезпечувати економічні, фінансові, політичні, соціальні, інформаційні, культурні та інші зв`язки з громадянами України, які проживають на тимчасово окупованій території.
Частиною 1 статті 7 Закону України  “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” передбачено, що для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на надання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Стаття 2 даного Закону визначає гарантії дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Так, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених  Конституцією  та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.
У порядку статті 14 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи  надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб – доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм. Статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або “інші права”, як це зазначено у статті 9 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Щодо твердження позивача про допущення відносно неї дискримінації, слід зазначити наступне.
У розумінні пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України “Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні” дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Відповідно до Конституції України, загальновизнаних принципів і норм міжнародного права та міжнародних договорів України всі особи незалежно від їх певних ознак мають рівні права і свободи, а також рівні можливості для їх реалізації. Форми дискримінації з боку державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, юридичних осіб публічного та приватного права, а також фізичних осіб, визначені статтею 5 цього Закону, забороняються (частини 1 та 2 статті 6 Закону України “Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні”).
Не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб (частина 3 статті 6 Закону України “Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні”).
Суд зазначає, що формулювання відповідачем оскаржуваного пункту 6 Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, затвердженого Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, є дискримінаційним в частині фрази: “підконтрольній українській владі” відносно позивача як внутрішньо переміщеної особи, адже таке формулювання виокремлює певну категорію осіб, які, на думку відповідача, не мають права на отримання компенсації соціальної матеріальної допомоги внаслідок народження дитини на тимчасово окупованій території.
Також суд вважає за необхідне врахувати, що згідно частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 4 Конвенції про права дитини визначає, що держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.
Враховуючи мету розроблення та затвердження спірного у справі Розпорядження відповідача, суд дійшов висновку про його невідповідність в оскаржуваній частині положенням нормативно-правових актів вищої юридичної сили, а також наявність дискримінаційних ознак.
Щодо способу захисту порушених прав та інтересів позивача колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, просила визнати незаконним та нечинним пункт 6 Розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020 в частині фрази: “підконтрольній українській владі”. Як встановлено судом вище, позивач оскаржує саме пункт 6 Порядку - в частині фрази: “підконтрольній українській владі”, що затверджено Розпорядження голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020.
Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.07.2019 у справі №826/16725/17, відповідно до частини третьої статті 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом усього строку їх чинності. 
Зі змісту положень цієї статті Кодексу слідує, що оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, як наслідок – не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.
Дія нормативно-правового акта мала вплив на права та обов`язки осіб, на яких поширювалася його дія, як на дату набрання чинності актом, так і упродовж перспективної дії цього документа. Суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких, з погляду суб`єкта правовідносин, відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.
Як зазначає Верховний Суд у своїх постановах від 14.02.2019 у справі №826/5493/16 (адміністративне провадження № К/9901/14109/18), від 18.07.2019 у справі №826/16725/17 (адміністративне провадження №К/9901/66655/18), оскаржувати можна чинні, активні нормативно-правові акти, отже не підлягають оскарженню нормативно-правові акти, які втратили чинність.
Судом встановлено, що Порядок використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, затверджений Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, затверджений виключно на 2020 рік. Вказані обставини не є спірними між сторонами у справі.
Пунктом 48 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України передбачено, що субвенції – це міжбюджетні трансферти для використання на певну мету в порядку, визначеному органом, який прийняв рішення про надання субвенції.
Статтею  57 Бюджетного кодексу України врегульовано порядок закриття рахунків після закінчення бюджетного періоду.
В порядку частини 1 вказаної статті не пізніше 31 грудня поточного бюджетного періоду або останнього дня іншого бюджетного періоду Казначейство України закриває всі рахунки, відкриті у поточному бюджетному періоді для виконання бюджету. Порядок закриття рахунків поточного бюджетного періоду та відкриття рахунків наступного бюджетного періоду визначається Міністерством фінансів України. За виняткових обставин Міністр фінансів України може визначити інший термін закриття рахунків, який має настати не пізніш як через п`ять робочих днів після закінчення бюджетного періоду.
Залишки коштів державного бюджету на кінець бюджетного періоду установ України, які функціонують за кордоном, на рахунках, відкритих у банківських установах країн їх місцезнаходження, а також залишки коштів власних надходжень державних і комунальних закладів фахової передвищої та вищої освіти, наукових установ та закладів культури, отриманих як плата за послуги, що надаються ними згідно з основною діяльністю, благодійні внески та гранти, на поточних рахунках у банках державного сектору зберігаються на таких рахунках для здійснення видатків у наступному бюджетному періоді відповідно до кошторисів.
Відповідно до частини 2 статті 57 Бюджетного кодексу України передбачено, що на кінець бюджетного періоду Казначейство України зберігає залишки коштів на рахунках спеціального фонду державного бюджету та щодо субвенцій із спеціального фонду державного бюджету на рахунках спеціального фонду місцевих бюджетів для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення. У разі відсутності відповідних бюджетних призначень на наступний бюджетний період залишки коштів спеціального фонду перераховуються до загального фонду державного бюджету.
Бюджетні зобов`язання за бюджетними програмами спеціального фонду державного бюджету, не передбаченими проектом закону про Державний бюджет України на наступний бюджетний період, поданим на розгляд до Верховної Ради України, головні розпорядники бюджетних коштів зобов`язані виконати до кінця поточного бюджетного періоду в межах і за рахунок відповідних фактичних надходжень до спеціального фонду бюджету, не допускаючи наявності за такими зобов`язаннями кредиторської заборгованості на початок наступного бюджетного періоду.
Частиною 3 статті 57 Бюджетного кодексу України передбачено усі надходження і витрати записуються в тому бюджетному періоді, в якому вони здійснені.
Відповідно до  пункту 9 Порядку перерахування міжбюджетних трансфертів, затвердженого постановою КМУ від 15.12.2010 №1132  (далі —  Порядок № 1132), обсяг субвенцій із державного бюджету, не використаний на кінець бюджетного періоду, перераховують в останній робочий день такого періоду органи Казначейства до державного бюджету, якщо інше не передбачено  Бюджетним кодексом України  та/або законом про Державний бюджет України.
Пунктом 14.4 Порядку казначейського обслуговування місцевих бюджетів, затвердженого наказом Мінфіну від 23.08.2012 №938  (далі  — Порядок № 938) передбачено, що залишки коштів субвенцій, наданих із загального фонду державного бюджету, не використані на кінець бюджетного періоду, перераховуються в останній робочий день такого періоду органами Казначейства до державного бюджету.
Залишки коштів субвенцій, наданих із спеціального фонду державного бюджету, на кінець бюджетного періоду органи Казначейства зберігають на рахунках спеціального фонду місцевих бюджетів для покриття відповідних витрат у наступному бюджетному періоді з урахуванням їх цільового призначення відповідно до вимог статті 57  Бюджетного кодексу України.
У наступному бюджетному періоді зазначені кошти відображаються за кодом  класифікації фінансування бюджету за типом боргового зобов`язання  (за типом кредитора) "на початок періоду".
Залишки коштів субвенцій з одного місцевого бюджету іншому, не використані на кінець бюджетного періоду, перераховуються в останній робочий день такого періоду органами Казначейства до бюджету, з якого вони надані, якщо інше не передбачено рішенням про місцевий бюджет, з якого надані субвенції.
Враховуючи процесуальну неможливість визнання нечинним та скасування оскаржуваного Порядку в частині, оскільки даний нормативний документ втратив свою юридичну силу (юридичну значимість), як такий, що реалізований у 2020 році, водночас, беручи до уваги те, що на час подання позивачем позовної заяви до суду спірний Порядок в оскаржуваній частині був діючим, задля належного захисту порушених прав та інтересів позивача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність визнати протиправним пункт 6 Порядку використання субвенцій з обласного бюджету бюджетами міст обласного значення, районним бюджетам, бюджетам об`єднаних територіальних громад на виплату у 2020 році соціальної матеріальної допомоги особам, які проживають у Донецькій та Луганській областях та при народженні дитини у період з 01.09.2018 по 31.12.2019 мали право на натуральну допомогу “пакунок малюка” та не отримали її, затвердженого Розпорядженням голови Донецької обласної державної адміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації №579/5-20 від 11.06.2020, в частині зазначення “підконтрольній українській владі”.
Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційні скарги Донецької обласної державної адміністрації Донецької обласної військово-цивільної адміністрації та Департаменту соціального захисту населення Донецької обласної державної адміністрації на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 200/9046/20-а - залишити без задоволення.   
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 лютого 2021 року у справі № 200/9046/20-а - залишити без змін.           
Повне судове рішення складено 14 травня 2021 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко