ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"17" травня 2021 р.           Справа№ 910/18772/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Мартюк  А.І. 
 
без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант"

на рішення          Господарського суду міста Києва
від          08.02.2021 
у справі          №910/18772/20 (суддя - Бондарчук В.В.)

за позовом          Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія
          "Віді-Страхування"
до          Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія 
          "Альфа-Гарант"
про          стягнення 64 535,10 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування"" (надалі - ТзДВ "СК "Віді-Страхування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії "Альфа-Гарант" (надалі - ТзДВ СК "Альфа-Гарант", відповідач, скаржник) про стягнення 64 535, 10 грн страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП).
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU №13269 від 12.01.2019, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, позивачем виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 76 334,89 грн, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Водночас, відповідачем частково сплачено позивачу страхове відшкодування у розмірі 11 799,79 грн, відтак доплаті підлягає частина страхового відшкодування в сумі 64 565,10 грн.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що згідно звіту автотоварознавчого дослідження № 02-D/68/2 від 10.04.2020 виплаті підлягає страхове відшкодування у розмірі 11 799,79 грн, яке виплачено відповідачем.  
Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/18772/20 позов задоволено частково. 
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 62 535, 10 грн та судовий збір в сумі           2 036, 85 грн. 
В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Аргументуючи судове рішення, суд першої інстанції, посилаючись на приписи ст. 27 Закону України «Про страхування», виходив із доведеності матеріалами справи факту настання страхового випадку та набуття позивачем права вимоги до особи відповідальної за заподіяний збиток, у зв`язку з чим у відповідача виник обов`язок виплатити позивачеві страхове відшкодування. 
Водночас, місцевим господарським судом не прийнято до уваги доводи відповідача з посиланням на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 02-D/68/2 від 10.04.2020, оскільки вказаний висновок складено після здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та, після сплати відповідачем страхового відшкодування на користь позивача, крім того, як зазначив суд першої інстанції, перелік виконаних робіт не відповідає дійсним пошкодженням, відновлювальний ремонт яких було виконано позивачем. 
З огляду на те, що позивачем при зверненні із позовом не було враховано суму франшизи у розмірі 2 000, 00 грн, яка передбачена страховим полісом АМ-0009881502 від 24.04.2019, місцевий господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 62 535, 10 грн. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/18772/20 та відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими. Відтак, рішення господарського суду першої інстанції у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом не враховано положення ст. 27, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких сума належного позивачу страхового відшкодування повинна бути зменшена на 28 851,53 грн (сума зносу деталей транспортного засобу згідно наданих актів виконаних робіт). 
При цьому, скаржник із посиланням на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 02-D/68/2 від 10.04.2020 та акт огляду від 04.07.2019 зазначає, що необхідною сумою страхового відшкодування, яка підлягає сплаті позивачу є 11 799, 79 грн. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді - Зубець Л.П. (суддя - доповідач), суддів: Владимиренко С.В., Мартюк А.І. 
Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.03.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №910/18772/20 за апеляційною скаргою ТзДВ СК "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021. 
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Частиною 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує категорію та складність справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги ТзДВ СК "Альфа-Гарант" вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
У відповідності до вимог ч. 4 ст. 262 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлено строк на подання відзиву на апеляційну скаргу та строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень.
Позивач у порядку ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, скориставшись своїм правом, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
Зокрема, у своєму відзиві позивач заперечує щодо доводів скаржника про те, що сума страхового відшкодування не могла бути більшою за 45 483, 36 грн (за вирахуванням суми зносу деталей, які було використано під час ремонту у розмірі 28 851, 53 грн), оскільки останнім не було надано відповідного розрахунку даних сум. При цьому, як зазначає позивач, згідно звіту про оцінку КТЗ 01-18/07 від 18.07.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату ДТП становить              101 050, 09 грн, а вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 64 691, 86 грн. 
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 12.01.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Віді-Страхування" (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №13269 (надалі - Договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом "Ford Fiesta", реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Строк дії Договору: з 15.01.2019 по 14.01.2020.
30.06.2019 о 18 год. 55 хв. громадянин ОСОБА_2 у м. Києві по вул. Т. Яблонської, 5, керуючи транспортним засобом "Mercedes", реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом "Ford Fiesta", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався попереду, в результаті чого було пошкоджено застрахований у ТзДВ "СК "Віді-Страхування" транспортний засіб "Ford Fiesta", реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Відповідно до постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 25.09.2019 у справі №760/19107/19 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
За положеннями ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування", страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений  договором строк.
Як підтверджується матеріалами справи, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Ford Fiesta", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 76 334,89 грн, що підтверджується: рахунком №КМдС-0040496 від 17.07.2019 та рахунком №КМдС-0044322 від 07.09.2019, а також актом виконаних робіт №КМдСА-008901 від 21.09.2019 на суму 71 427,77 грн, актом виконаних робіт №КМдСА-006985 від 04.07.2019 на суму 438,48 та актом виконаних робіт №КМдСА-009930 від 21.09.2019, наданих ТзОВ "Віді-край Моторз".
Позивачем складено два страхових акта: №4006 від 01.08.2019 на загальну суму 71 866, 25 грн та №4372 від 13.11.2019 на суму 4 468, 64 грн на підставі виставлених ТзОВ "Віді-край Моторз" рахунків.
Згідно страхових актів №4006 та №4372 позивачем виплачено на користь ТзОВ "Віді-край Моторз" страхове відшкодування на загальну суму 76 334, 89 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №3458 від 02.08.2019 на суму 71 427,7 7 грн, №3459 від 02.08.2019 на суму 438, 48 грн та №5279 від 18.11.2019 на суму 4 468, 64 грн.
27.11.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою №15/04/8.04/503-19, у якій просив здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 76 334,89 грн.
Відповідач здійснив страхове відшкодування на користь позивача у розмірі 11 799, 79 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача.
У зв`язку з тим, що відповідачем було виплачено лише частину заявленого позивачем до сплати страхового відшкодування, ТзДВ "СК "Віді-Страхування" 15.05.2020 звернувся до відповідача із заявою №15/04/8.04/193-20, у якій просив здійснити доплату страхового відшкодування у розмірі 64 535,10 грн.
04.06.2020 відповідач листом №12/2328 надав відповідь щодо розгляду заяви про надання роз`яснень розрахунку страхового відшкодування в порядку регресу, в якому зазначив, що у відповідності до висновку судової експертизи, яку замовив відповідач, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Ford Fiesta", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 13 799,79 грн. Відтак, враховуючи франшизу в сумі 2 000, 00 грн, передбачену полісом страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-0009881502 від 24.04.2019, страхове відшкодування складає 11 779,79 грн.
Не погоджуючись із сумою страхового відшкодування, сплаченого відповідачем в розмірі 11 779, 79 грн, позивач звернувся до місцевого господарського суду із даним позовом про стягнення з ТзДВ СК "Альфа-Гарант" 64 535, 10 грн.
Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування у розмірі 62 535,10 грн, оскільки позивачем не було враховано суму франшизи в сумі      2 000, 00 грн, передбачену полісом страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-0009881502 від 24.04.2019. 
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірними висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
У відповідності до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.
Згідно з абзацом 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Як зазначалось вище, відповідно до умов договору страхування Договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU №13269 від 12.01.2019, у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) ТзДВ "СК "Віді-Страхування" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 76 334, 89 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями №3458 від 02.08.2019 на суму 71 427, 77 грн, №3459 від 02.08.2019 на суму   438, 48 грн та №5279 від 18.11.2019 на суму 4 468, 64 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. 
Згідно з нормами ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, виходячи із положень ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.
Згідно із ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU №13269 від 12.01.2019, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних витрат.
Враховуючи вищевикладене, судом першої інстанції вірно визначено, що виплативши страхове відшкодування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду, тобто, у даному випадку до ТзДВ СК "Альфа-Гарант" в повному обсязі.
Проте, як вже було зазначено вище, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування лише частково, сплативши на користь позивача         11 799, 79 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача.
При цьому, у апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 02-D/68/2 від 10.04.2020 та акт огляду від 04.07.2019, зазначає, що сплачена ним сума у розмірі 11 799, 79 грн є вірною сумою страхового відшкодування. 
Колегія суддів апеляційного господарського суду не може погодитись із вищевикладеними твердженнями скаржника, оскільки, як було вірно визначено місцевим господарським судом, висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 02-D/68/2 від 10.04.2020, складений ФОП Яремчук В.В. на замовлення відповідача, є таким, що складений після здійснення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, а також після сплати відповідачем страхового відшкодування на користь позивача, крім того, перелік виконаних робіт не відповідає дійсним пошкодженням, відновлювальний ремонт яких було виконано позивачем. 
З огляду на вищевикладене, доводи відповідача з посиланням на висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 02-D/68/2 від 10.04.2020 не можуть прийматись до уваги при вирішенні даного спору. 
Разом з тим, відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується.
Відповідно до полісу страхування цивільно-правової відповідальності №АМ-0009881502 від 24.04.2019 розмір франшизи складає 2 000, 00 грн.
Відтак, відповідач як особа, відповідальна за відшкодування заподіяних збитків внаслідок ДТП по страховому випадку, який стався 30.06.2019, має відшкодувати позивачу залишок суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 62 535, 10 грн (64 535, 10 грн заявленої позивачем суми до стягнення з відповідача - 2 000, 00 грн франшиза за полісом).
Враховуючи викладене, з урахуванням положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суд, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування обґрунтовані та такі, що підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути  належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати  обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зазначена правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/947/17.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/18772/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам справи, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, з огляду на відмову в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на скаржника (ТзДВ СК "Альфа-Гарант").
Керуючись ст.ст. 267-271, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/18772/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2021 у справі №910/18772/20 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант".
4 Матеріали справи №910/18772/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу та у строки, встановлені статтею 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 17.05.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.І. Мартюк