ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року                                                                            м. Херсон
Єдиний унікальний номер справи: 667/8820/15-ц
Номер провадження: 22-ц/819/820/21
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,
суддів:                                          Кузнєцової О.А.
Радченка С.В.
секретар    Плохотніченко А.В.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» 
треті особи - Реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Новікова Леніна Василівна 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 лютого 2021 року, повне рішення складено 25 лютого 2021 року, у складі судді Зуб І.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 , який діяв від імені ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Новікова Леніна Василівна про визнання договорів недійсними та скасування обтяження нерухомого майна
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2015 року ОСОБА_3 , від імені якого діяв ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом зазначивши, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № НЕН2GK00000035 від 18.10.2006 року. В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, укладено іпотечний договір від 18.10.2006 року та передано в іпотеку банку два житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 . 
Представник позивача, вважаючи, що кредитний договір є недійсним з підстав, встановлених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, обґрунтовував позовні вимоги тим, що банк не надав позивачу в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, при цьому договір не містить детального розпису сукупної вартості кредиту та графіку платежів, не містить умов, які передбачають відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань, як і не містить порядку зміни договору.
Отже, між сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, а його зміст не відповідає вимогам ст. 628 ЦК України.
Також, кредитний договір, враховуючи дисбаланс прав та обов`язків сторін є незаконним та несправедливим, ставить позивача у тяжке і вкрай невигідне становище, і йому не запропоновано інші види кредитування. Наголосив, що не зважаючи на вимоги закону банком не перевірено спроможність позивача вчасно розрахуватися за кредитом, що свідчить про недбалість працівників банку при укладенні кредитного договору.
Оскільки іпотека має похідний характер від договору кредиту, то також є недійсною і відповідно підлягають скасуванні відповідні реєстри. 
З огляду на викладене, просив визнати недійсним кредитний договір № НЕН2GK00000035 від 18.10.2006 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; визнати недійсним іпотечний договір від 18.10.2006 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_2 ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_2 ; скасувати запис зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна про заборону відчуження житлового будинку АДРЕСА_2 .
З огляду на відзив ПАТ КБ «ПриватБанк» в якому товариство просить застосувати строк позовної давності і відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки договір було укладено у 2006 році, а звернення до суду відбулося у 2016 року, представником позивача – адвокатом Петровою О.О. подано заяву про визнання причин пропуску позивачем строку звернення до суду поважними, оскільки ОСОБА_1 стало відомо про не відповідність кредитного договору вимогам законів України, лише в жовтні 2015 року, після звернення за правовою допомогою.
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 15 лютого 2021 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Реєстраційна служба Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні, Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Новікова Л.В. про визнання договорів недійсними та скасування обтяження нерухомого майна відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, в задоволенні позову слід відмовити саме з причин необґрунтованості позивних вимог, а не у зв`язку із пропуском строку позовної давності, оскільки порушення прав позивача не встановлено.
З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернулась адвокат Петрова О.О., яка діє від іменті ОСОБА_1 .. Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи, не взявши до уваги висновки судово-економічної експертизи № 19-73 від 12.08.2019 року та того факту, що в порушення пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»  з її довірителем банком не було проведено переддоговірної роботи, що суттєво вплинуло на його волевиявлення. Вказує, що з урахуванням зазначеного, складається висновок про наявність в діях відповідача факту обману та недобросовісної підприємницької практики, а саме не повідомлення споживача орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), що є замовчуванням та перекрученням реальної ціни пропонованої фінансової послуги. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача та представника ПАТ КБ «Приватбанк», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до пункту 3 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного 
законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями статті 1054 ЦПК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.
Частинами першою, другою статті 11 Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов’язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати детальнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У договорі про надання кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.
У договорі про надання кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач   повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною (частина четверта Закону України «Про захист прав споживачів»).
За приписами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Судом першої інстанції встановлено, що18 жовтня 2006 року між  ОСОБА_1  та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником, якого є відповідач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір №HEH2GK00000035.
Відповідно до п.1.1 кредитного Договору, ЗАТ КБ «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом: надання готівки на строк з 18.10.2006 року по 18.10.2021 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 28912,00 доларів США на наступні цілі: придбання житла 24500,00 доларів США, а також у розмірі 4412,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,0% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, та 0,20% від суми кредиту відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору.
Забезпечення зобов`язань позичальника за вказаним договором є два будинки, а саме: житлові будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , що вбачається з іпотечного договору, укладеного 18.10.2006 року між сторонами кредитного договору.
Факт отримання коштів ОСОБА_1 не оспорюється. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; ОСОБА_1 на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови; умови кредитного договору містять повну інформацію щодо умов кредитування: періоду надання кредиту, розміру процентної ставки, порядку її нарахування, переліку, розміру й бази розрахунку неустойки; періоду внесення платежів, відповідальності за порушення умов договору.
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт шостий частини першої статті З, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Обравши способом захисту своїх прав визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтею 230 ЦК України та статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, позивач у силу положення частини третьої статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог.
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1  під час укладення кредитного договору не заявляв додаткових вимог або заперечень щодо його умов, не звертався до банку за додатковими роз`яснення щодо умов договору. Крім того, після укладення кредитного договору час виконував його умови, і тільки у 2015 року звернувся з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними. 
До того ж, така підстава для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, як несправедливості включених до нього умов, із посиланням на статтю 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підлягає доведенню на загальних підставах виходячи із принципу змагальності цивільного процесу. 
Тобто,  ОСОБА_1  необхідно було довести суду несправедливість умов договору, і яким чином оспорювані умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, проте, позивачем такі підстави не були доведені.
В апеляційній скарзі представник позивача вказує про наявність в діях відповідача факту обману та недобросовісної підприємницької практики.
Колегія суддів вважає, що  позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які беззаперечно підтверджують наявність умислу в діях банку, істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману.
Відповідно до статті 230 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 12 ЦПК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Отже, під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що банк навмисно ввів позичальника в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що оспорюваний правочин укладений шляхом обману зі сторони банку, адже встановлено, що цей договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, що свідчить про прийняття обумовлених умов.
Позивач посилається на те, що преддоговірної роботи з ним банком не було проведено, що суттєво вплинуло на його волевиявлення. Вказує, що цей факт підтверджено у висновку судово-економічної експертизи № 19-73 від 12.08.2019 року, яку було проведено за його клопотанням під час розгляду справи судом першої інстанції.
Судом першої інстанції надано оцінку висновкам судово-економічної експертизи № 19-73 від 12.08.2019 року, за якими: 1) реальна процентна ставка розрахунково становить 15,98%; 2) абсолютне значення подорожчання кредиту розрахунково становить 36 713,93 доларів США, у тому числі: 23 481,93 доларів США - відсотки за користування кредитом; 8820,00 доларів США - щомісячна винагорода;  4 412,00 доларів США - страхування нерухомого майна та особисте страхування. Сукупна вартість кредиту розрахунково становить 61 213,93 доларів США, у т.ч.:  24 500,00 доларів США - основна сума кредиту; 36 713,93 доларів США - абсолютне значення подорожчання кредиту. Зазначено, що реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредиту, загальна сукупна вартість кредиту у Кредитному договорі № НЕН20К00000035 від 18.10.2006 не зазначені, тому, провести співставлення та визначити, чи відповідають розраховані показники даним, наведеним у кредитному договорі, не видається за можливе. 
Також експертом зроблено висновок, що сума щомісячного платежу, який включає сплату основного боргу по «тілу» кредиту, процентів та винагороди складає 315,59 дол. США; у останньому місяці строку кредитування - 209,52 дол.США; у місяцях сплати страхових платежів - 609,73 або 609,72 дол. США із урахуванням математичного округлення . Зазначено, що сума щомісячного платежу відповідає сумі розрахованого лише у разі суворого дотримання дати та повноти розрахунків усіх платежів. У разі випередження або запізнення розрахунків доля процентів, винагороди, «тіла» кредиту в сумі щомісячного платежу будуть змінюватися в залежності від конкретного залишку непогашеної суми основної боргу.
Посилання позивача на вказану експертизу, як на підставу для визнання оспорених договорів недійсними є безпідставними, оскількипри укладенні договору про надання споживчого кредиту ОСОБА_1 діяв свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодився з умовами договору. На виконання умов спірного договору він без заперечень отримав кошти та виконував зобов`язання за договором у частині повернення кредитних коштів. Враховуючи зміст пунктів кредитного договору, ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору був обізнаний щодо оплатності наданого кредиту, свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Таким чином, позивач був проінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів, у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним в цілому. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору, що дало йому додаткову можливість детально вивчити його умови.
На момент укладення Кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків та виконувався протягом тривалого часу.
Зазначені позивачем обставини не можуть слугувати підставою для визнання недійсним кредитного договору № НЕН2GK00000035 від 18.10.2006 року, іпотечного договору від 18.10.2006 року, що були укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 в цілому.
А отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що висновки експертизи свідчать про певні недоліки в роботі банку, і не є доказом порушення прав позивача з підстав, зазначених в позові. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.  
Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргуадвоката Петрової Олени Олександрівни, яка діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 15 лютого 2021року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.         

Повне судове рішення складено 09 червня 2021 року. 

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко