ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 653/3302/20 Головуючий в І інстанції: Берлімова Ю.Г.
Номер провадження: №22-ц/819/1054/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Давиденко І.О.,         

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Крилової Олени Леонідівни, діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 року, у складі судді Берлімової Ю.Г., у справі за позовом Гребенюка Олександра Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
       
В С Т А Н О В И В :

19 жовтня 2020 року Гребенюк Олександр Сергійович, діючий від імені Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачана користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 31.12.2010 року у розмірі 19672,20грн та судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.
Відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 21.12.2010 року. 
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають Договір між сторонами. Заявою відповідача також підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування.
Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3. договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.
Банком було відкрито картковий рахунок із початковим лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування. Розмір кредитного ліміту у подальшому був збільшений до 12440,00грн. 
Умови договору передбачають сплату процентів, а також пені та штрафів у відповідному розмірі за неналежне виконання позичальником зобов`язання за договором.  
На порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 31.08.2020 року виникла заборгованість у розмірі 19672,20грн, яка складається з: 
--- 13742,16грн - заборгованість за тілом кредиту, а саме за простроченим тілом кредиту; 
--- 5930,04грн - заборгованість за нарахованими відсотками, а саме за простроченими відсотками.
У зв`язку з вказаним просить задовольнити позов. 

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідач позовні вимоги не визнав. 

Оскаржуваним рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 року позов було задоволено частково. Суд вирішив: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 31.12.2010 року в розмірі 13742,16грн, що складається із заборгованості за тілом кредита; в іншій частині позову відмовити; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1468,46грн. 

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати зазначене рішення в частині незадоволення позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку в цій частині, а в іншій частині рішення залишити без змін. При цьому послався на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема, пославшись на положення ст.ст.1048 і 1054 ЦК України, ст.49 Закону України "Про банки і банківську діяльність", зазначив, що суд не врахував права банку на отримання відсотків.
Також вказав, що поза увагою суду залишилось і те, що відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, у якому визначені основні умови кредитування з використанням кредитної картки, а саме: процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду (відповідно 0,01% річних, а також 43,2% річних, що складає 3,6% на місяць), підвищена процентна ставка при невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту, розмір штрафу тощо. 
При цьому вважає необґрунтованим висновок суду про те, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була актуальна лише до 28.03.2018 року.

Отже, рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та не оскаржується в частині вирішення позовних вимог про стягнення тіла кредиту.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне. 

Відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06.09.2019 року, позивач є правонаступником закритого акціонерного товариства КБ "ПриватБанк", яке у подальшому було перейменовано в публічне акціонерне товариство КБ "ПриватБанк" (а.с.48-49). 

Відповідач ОСОБА_1 подав 31.12.2010 року Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.12).

В ній вказані детальні дані про відповідача, який погоджується з тим, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

За вказаною заявою:
--- позичальник просить оформити на своє ім`я платіжну картку "Універсальна";
--- передбачено бажаний кредитний ліміт -500грн;
--- дата оформлення - 31.12.2010 року та особистий підпис клієнта. Відомостей щодо отримання позичальником картки дана анкета-заява не містить.

Наявний витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", який містять положення про процентну ставку, обов`язків щодо щомісячного платежу, сплату пені та штрафу (а.с.15).

Однак, серед чотирьох видів кредитних карт не вбачається, який саме із видів обрав для себе позичальник. Слід зазначити, що Тариф не містить підпису відповідача.

Також позивачем надано Умови та Правила надання банківських послуг, які підпису відповідача не містять (а.с.16-40).
       
Відповідно до розрахунку заборгованості за вказаним договором №б/н від 31.12.2010 року станом на 31.08.2019 року виникла заборгованість у розмірі 19672,20грн, яка складається з: 
--- 13742,16грн - заборгованість за тілом кредиту, а саме за простроченим тілом кредиту; 
--- 5930,04грн - заборгованість за нарахованими відсотками, а саме за простроченими відсотками (а.с.4-7).

       З нього вбачається, що розрахунок зроблено, виходячи із процентної ставки 3,6% на місяць, що відповідає 43,2% на рік. 

Наявний підписаний відповідачем документ, названий ним "Паспорт споживчого кредиту" від 13.03.2018 року на двох аркушах у формі заповненої інформації щодо кредитодавця, процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Він містить положення про процентну ставку в розмірі 42% річних (для картки "Універсальна голд"), 43,2% річних (для картки "Універсальна") та 84% або 86,4% (відповідно для картки "Універсальна голд" та картки "Універсальна") річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, про порядок повернення кредиту (щомісяця до 25 числа поточного місяця, 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00грн), про строк договору - 240 місяців (а.с.13-14).
У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення та що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
У розділі 6 вказаного паспорту вказано, що умови договору можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Також зазначено, що ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 28.03.2018 року.

Відповідно до довідки, наданої позивачем, відповідачу за кредитним договором № б/н було видано: кредитну картку № НОМЕР_1 (дата відкриття - 09.10.2017р) з терміном дії до 10/21 (а.с.4).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на відповідача, первісно кредитний ліміт був встановлений 13.03.2018р в розмірі 10000,00грн. У подальшому Банк змінював кредитний ліміт: до 10410,00грн з 01.05.2018 року; до 500,00грн з 01.05.2018 року; до 11500,00грн з 01.05.2018 року; до 12000,00грн з 20.05.2018 року тощо. З 13.05.2019 року він був зменшений до 0,00грн (а.с.10). 

Також позивачем надано банківську виписку за період з 13.03.2018 року по 01.04.2020 року (за вказаною карткою № НОМЕР_1 ), яка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012р №578/5, згідно якого до таких первинних документів віднесені, зокрема виписки банків, корінці квитанцій і касових чекових книжок, повідомлення банків, касові й банківські документи (а.с.8-9). 
Згідно вказаної виписки відповідач в певний час досить активно користувався кредитною карткою, знімав готівку у банкоматах, поповнював картку. Останні операції, здійснені відповідачем, поповнення готівкою своєї картки 25.08.2019 року, сума операції - 898,00грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, стягуючи тіло кредиту та відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві позичальника не зазначена процентна ставка та відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання. Також суд виходив з того, що Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу для стягнення процентів, пені та штрафу, не можна вважати складовою кредитного договору через їх мінливий характер та відсутність підтверджень про них, як конкретні запропоновані позичальнику. Крім того, суд виходив з того, що дана в Паспорті споживчого кредиту інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування (з урахуванням того, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана відповідачу була актуальною лише до 28 березня 2018 року, а також того, що відповідачем було підписано підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що в свою чергу не підтверджує факту ознайомлення відповідача з реальною вартістю кредиту, розміру процентної ставки та строками її погашення).

Проте з таким висновком суду погодитися не можна. 

Заява позичальника не містить відомостей про кредитний ліміт, про базову процентну ставку та про відповідальність за порушення зобов`язань. 

Однак, відповідач (позичальник) підписав Паспорт споживчого кредиту у формі заповненої інформації щодо кредитодавця, процентної ставки та відповідальності за неналежне виконання кредитних зобов`язань. Він містить положення про процентну ставку в розмірі 42% річних (для картки "Універсальна голд"), 43,2% річних (для картки "Універсальна") та 84% або 86,4% (відповідно для картки "Універсальна голд" та картки "Універсальна") річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, про порядок повернення кредиту (щомісяця до 25 числа поточного місяця, 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100,00грн), про строк договору - 240 місяців. 

Відповідачем вказані обставини не заперечуються.

Щодо кредитного договору, укладеного між сторонами, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду, вважаючи за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше ухваленому судовому рішенні Верховного Суду України, зробила такий нижчезазначений висновок щодо застосування відповідних норм права у правовідносинах, за яких кредитний договір укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації:
--- надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;
--- на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, надані банком, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви, що у цій справі між сторонами був укладений кредитний договір, який не містить строку повернення кредиту, не містить обов`язок сплати процентів за користування кредитом (якщо таке положення відсутнє в заяві), не містить відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань;
--- у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
У заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. 
У ч.ч.1-3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст.11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII "Про захист прав споживачів".
Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником АТ КБ "ПриватБанк" дотримав вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору;
--- враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 

Як зазначено, у заяві позичальника процентна ставка не зазначена. З іншого боку, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст.625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. 

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками. Вимоги про стягнення пені, комісії і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами відповідачем не заявлялось.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на заяву позичальника, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, як невід`ємні частини спірного договору. 

Разом з тим, з урахуванням вказаного висновку Верховного Суду, на підставі ч.ч.1 і 2 ст.207, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, враховуючи обставини справи та невизнання відповідачем позовних вимог, можна дійти висновку, що вказані Умови та правила надання банківських послуг, які разом з Тарифами відповідачем не підписані, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

З приводу Паспорту споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, слід зазначити таке.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Паспорт оформлено у точній відповідності до Додатку №1 до Закону України "Про споживче кредитування" і строк кредиту вказується у розділі "Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача", а саме 240 місяців.
Одне із положень Розділу №4 "Інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача" вказує таке: "Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит". Вказане зазначення є обов`язковим і свідчить про те, що реальна процентна ставка дійсно може змінюватись. Але вона змінюється у будь-якому кредитному договорі, оскільки в разі порушення позичальником умов кредитування до нього застосовуються штрафні санкції - підвищена відсоткова ставка, пеня тощо, і всі ці нарахування змінюють реальну процентну ставку, яка може бути мінімальною і складатись лише з самих відсотків у випадку сумлінного виконання позичальником своїх зобов`язань.
Розділ №7 Паспорту "Інші важливі правові аспекти" у підрозділах "Дата надання інформації" та "Ця інформація зберігає чинність та є актуальною до" містить відповідні дати (13.03.2018 року та 28.03.2018 року), тобто містить дату, до якої відповідно до ст.643 ЦК України кредитор повинен був отримати відповідь - згоду на дані умови кредитування (акцепт) від позичальника, і навіть, якщо він її отримав із запізненням, то це не має значення, якщо банк з цим погоджується.
Пункт 4 Розділу №7 "Інші важливі правові аспекти" вказує таке: "Умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо". Вказане зазначення є обов`язковим і свідчить про те, що кредитодавець вправі самостійно визначати розмір кредитного ліміту на картці, виходячи із фінансового стану позичальника та його історії обслуговування в банку. Жодним чином дане посилання не змінює основні умови кредитування, зокрема, строк, процентну ставку, відповідальність за порушення, право дострокового погашення тощо.

На все вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув і прийшов до помилкового висновку про те, що дана в Паспорті споживчого кредиту інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування (з урахуванням того, що паспорт споживчого кредиту є інформацією, яка була надана відповідачу була актуальною лише до 28 березня 2018 року, а також того, що відповідачем було підписано підтвердження отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що в свою чергу не підтверджує факту ознайомлення відповідача з реальною вартістю кредиту, розміру процентної ставки та строками її погашення).

Отже, слід дійти висновку, що між сторонами був укладений кредитний договір, складовими якого є Анкета-заява позичальника від 31.12.2010 року та Паспорт споживчого кредиту від 13.03.2018 року. 

До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у своїй постанові від 02.12.2020 року у справі №284/157/20, зазначивши таке:
--- "Разом з тим суди не звернули уваги на те, що в матеріалах справи наявний підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому також визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 14-15);
--- Ураховуючи викладене, суди у порушення вимог статей 81, 367, 374 ЦПК України з урахуванням повноважень суду не врахували те, що оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід було визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту;
--- Підписавши вказану анкету-заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання".

Таким чином, укладений кредитний договір містить зазначення про розмір процентної ставки (у Паспорті споживчого кредиту): в розмірі 42% річних (для картки "Універсальна голд"), 43,2% річних (для картки "Універсальна") та 84% або 86,4% (відповідно для картки "Універсальна голд" та картки "Універсальна") річних при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту.

Як вказав позивач, відповідач отримав кредитну картку "Універсальна". 

З приводу вимоги про стягнення процентів слід зазначити, що позивач обґрунтовано застосував встановлені умовами договору процентні ставки за користування кредитними коштами, а тому вказана вимога підлягає задоволенню. На її спростування відповідачем жодних доказів не надано. 

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що Паспорт споживчого кредиту містить посилання на відповідні процентні ставки, а тому прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5930,04грн. 

Отже, з урахуванням наведеного, стягненню підлягає сума кредитної заборгованості в розмірі 19672,20грн, яка складається з: 
--- 13742,16грн - заборгованість за тілом кредиту, а саме за простроченим тілом кредиту; 
--- 5930,04грн - заборгованість за нарахованими відсотками, а саме за простроченими відсотками

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5930,04грн, відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5930,04грн. 

В частині задоволення позовної вимоги про стягнення 13742,16грн заборгованості за тілом кредиту рішення суду в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось. 

Відтак, підлягає збільшенню сума заборгованості за кредитним договором, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, з 13742,16грн до 19672,20грн. 

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України: 
--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1); 
--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

Отже, з урахуванням задоволення позовних вимог на 100%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в 2102,00грн при поданні позову (а.с.50), в розмірі 2102,00грн. Відтак, в частині розподілу судових витрат рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір судових витрат, стягнутих з відповідача на користь позивача, з 1468,46грн до 2102,00грн.

Також, із заявлених в апеляційній скарзі вимог на 5930,04грн задоволено таких на 5930,04грн, тобто вимоги за апеляційною скаргою задоволено на 100%. При поданні апеляційної скарги позивач поніс судові витрати в розмірі 3153,00грн сплаченого в установленому законом розмірі судового збору (а.с.78). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3153,00грн, понесені сплатою при поданні апеляційної скарги судового збору. 

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ч.ч.1 і 2 ст.207, ч.2 ст.530, ст.ст.626, 628, ч.1 ст.638, ст.ст.1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, діючої від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", задовольнити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 08 лютого 2021 рокув частині відмови в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 5930,04грн скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. 

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 5930,04грн. Збільшити суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", з 13742,16грн до 19672,20грн. 

Це ж рішення суду в частині задоволення позовної вимоги про стягнення 13742,16грн заборгованості за тілом кредиту в апеляційному порядку не переглядалось як таке, що не оскаржувалось. 

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, збільшивши розмір судових витрат, стягнутих з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", з 1468,46грн до 2102,00грн. 

Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги, в розмірі 3153,00грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 18 травня 2021 року.

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _          О.В. Кутурланова
        
                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _          Н.В. Орловська