ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5236/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Іотової А.О., 
за участю: представника позивача Бєлки А.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні  в місті Дніпро  апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури     
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду   від 18.12.2020   року, (суддя суду першої інстанції Семененко М.О.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, в адміністративній справі №280/5236/20  за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фаворит Логістік» до Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування постанови, - 
в с т а н о в и в : 
          04 серпня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фаворит Логістік» звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило: визнати протиправною та скасувати постанову відповідача №173890 від 16.06.2020 про застосування адміністративно - господарського штрафу у розмірі 34   000 грн..
Адміністративний позов обґрунтований тим, що в оскаржуваній постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу та в акті про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, відсутнє посилання на докази встановлення порушення Закону України “Про автомобільний транспорт” від   05.04.2001   №2344-III (далі – Закон №2344-III). Звертає увагу, що у вказаному акті водій транспортного засобу зазначив, що з актом не згоден, вантаж не був зважений. Крім того вказує, що всупереч вимогам чинного законодавства направлена на адресу ТОВ “Фаворит Логістік” спірна постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу не скріплена печаткою відповідача. Також посилається на те, що в порушення норм Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 (далі - Порядок №1567) спеціалістами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області не здійснено запис у дорожньому листі із зазначенням дати, часу, місця перевірки, прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення. 
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.12.2020 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову  Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області про застосування адміністративно-господарського штрафу від 16.06.2020 №173890. Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фаворит Логістік” за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (03135, м.Київ, пр.Перемоги, буд.14; код ЄДРПОУ 39816845) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. (дві тисячі сто дві гривні 00 коп).
Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції у даній справі, в апеляційній скарзі заявник зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте із порушенням вимог норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що внаслідок помилкового застосування до спірних відносин вимог щодо точного габаритно-вагового контролю, а саме: п. п. 12, 13, 18, 19 Порядку №879, суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про недоведеність в спірних відносинах перевезення вантажу з перевищенням встановлених нормативів. Заявник зазначає, що нормами чинного законодавства не передбачено обов`язку проведення габаритно-вагового контролю виключно у спосіб зважування транспортного засобу при наявності необхідних даних у товарно-транспортній документації. Відтак, враховуючи той факт, що в даному випадку водій відмовився від зважування транспортного засобу, посадовими особами відповідача було обґрунтовано зроблено висновок про перевищення позивачем граничної маси навантаження вантажем з огляду на дані товарно-транспортної документації без відповідного зважування.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури не має достатніх визначених Законом підстав для звернення з апеляційною скаргою на рішення суду в даній справі, зокрема заявником не доведено факта неналежного виконання відповідачем покладених на нього повноважень. Також, позивач зазначає, що в порушення п. 21 постанови КМУ №1567 від 08.11.2006 року, головними спеціалістами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області не здійснено запису у дорожньому листі із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення.  
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд  вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню за наступних підстав. 
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.04.2020 на ділянці дороги а/д Н-08, 474 км посадовими особами Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом марки   DAF, номерний знак НОМЕР_1 , причіп SCHMITZ номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу.
За результатами проведеної перевірки складено Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №125107 від 23.04.2020, в якому зафіксовано, що під час перевірки виявлено порушення пункту 2.4-1 Правил дорожнього руху в частині ненадання транспортного засобу та причіпу для вагового контролю відповідно до встановленої процедури. Крім того, встановлено порушення абзацу 16 частини 1 статті 60 Закону №2344-III, а саме: “перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, перевищення склало 54,9 %”.
16.06.2020 Управлінням Укртрансбезпеки у Запорізькій області стосовно суб`єкта господарювання ТОВ “Фаворит Логістік” винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №173890 за допущення порушення   статті 48 №2344-III. Вказаною постановою на підставі абзацу 16 частини 1   статті 60 Закону №2344-III   на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000,00 грн.
Не погодившись з   постановою, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на користь допущення позивачем порушення   статті 48 №2344-III.
          Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
          Частиною другою  статті 19 Конституції України  обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає  Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05 квітня 2001 року № 2344-III  (далі - Закон № 2344-III).
  Відповідно до частини дванадцятої  статті 6 Закону № 2344-III  державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
  Згідно з частиною другою  статті 29 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII  з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
  Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджений    постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30  (далі - Правила № 30) транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5    Правил дорожнього руху.
  Приписами пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).
  Відповідно до підпункту 15 пункту 5 наведеного Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема, здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.
  Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 87  (далі - Порядок № 87).
  Відповідно до підпункту 2 пункту 2 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879    (далі -Порядок № 879) вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
  Підпунктом 4 пункту 2 Порядку № 879 визначено, що габаритно-ваговий контроль - це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
  Згідно з пунктом 3 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.
          Відповідно до пп.пп. 4-8 п. 4 Порядку № 1007/1207 посадові особи Укртрансінспекції під час здійснення габаритно-вагового контролю: видають довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю; складають акт про перевищення транспортним засобом нормативних габаритних або вагових параметрів та визначають суму плати за проїзд за формулою розрахунку відповідно до пунктів 30 – 31.  Порядку здійснення габаритно-вагового контролю; у разі невиконання водієм транспортного засобу вимог посадових осіб Укртрансінспекції щодо зупинки транспортного засобу для проведення габаритно-вагового контролю повідомляють про це працівників відповідних підрозділів МВС; у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю складають акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю; реєструють транспортні засоби, щодо яких здійснювався габаритно-ваговий контроль і параметри яких перевищують нормативні, у журналі обліку великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів.
Згідно п. 2.4-2  ПДР  у разі виявлення під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових та/або габаритних параметрів установленим нормам і правилам рух такого транспортного засобу та/або причепу забороняється до отримання в установленому порядку дозволу на проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, про що складається відповідний акт.
Пунктом 25 Порядку № 879 передбачено, що у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.
Згідно п. 6. Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль здійснюється виключно у місці здійснення габаритно-вагового контролю, якими є відповідні стаціонарні та пересувні пункти.
          Як видно з акту перевірки додержання вимог законодавства , 23.04.2020 року о 16.05 годині виявлено порушення позивачем п. 2.4-1 ПДР в частині ненадання транспортного засобу та причіпу для вагового контролю відповідно до встановленої процедури, у тому числі встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: абз. 16 зазначеної статті – перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу перевищення станом на 54.9 %.
          В акті міститься пояснення водія з приводу того, що він проти порушення заперечує, та зазначає, що зважування автомобіля з причіпом не було. 
          Постановою про застосування адміністративно-господарського штрафу №173890 від 16.06.2020 року на позивача було накладено адміністративно-господарський штраф саме на підставі абз. 16 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». 
          Заявник апеляційної скарги пояснив суду, що габаритно-вагового контролю у вигляді зважування не відбулось, оскільки водій відмовився від його проходження, відтак посадовими особами відповідача було правомірно здійснено висновок пор порушення позивачем встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу з огляду на товарно-транспортні документи. 
          На підтвердження своїй позиції відповідачем до матеріалів справи надано: 1) копію товарно-транспортної накладної №192659 від 23.04.2020 року, відповідно до якої перевізник ТОВ «Фаворит Логістік» здійснював перевезення соняшника насипом тара: 20.92 т., нетто 41.04 т., навантаження 61.96 т.; 2) копію акта №0061440 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, згідно якого нормативно допустима маса тонн 40 т., а фактична маса вантажу та тари становить 61.96 т. – акт містить пояснення водія з приводу того, що зважування не відбулось; 3) копію довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю, згідно якої повна маса транспортного засобу становить 61.96 т.
          Заявник зазначає, що габаритно-ваговий контроль може здійснюватися без зважування автомбіля з вантажем у тих випадків коли має місце відмова водія від такого зважування, відтак, враховуючи той факт, що перевищення маси вантажу підтверджується товарно-транспортними документами посадовими особами відповідача було правомірно зроблено висновок щодо порушення позивачем вимог чинного законодавства та наявність підстав для застосування до ТОВ «Фаворит Логістік» відповідальності відповідно до абз. 16 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт».
Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи заявника апеляційної інстанції необґрунтованими з огляду на те, що у відповідності до Порядку №879 в разі відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи та/або працівники Укртрансбезпеки або її територіальних органів складають акт за формою, встановленою Мінінфраструктури, з оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.
Процедуру взаємодії посадових осіб Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті та її територіальних органів (далі - посадові особи Укртрансінспекції), працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху (далі - відповідні підрозділи МВС), а також служб автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі та підприємств, визначених у встановленому законодавством порядку (далі - служби автомобільних доріг), під час організації та проведення габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - транспортні засоби) під час проїзду автомобільними дорогами загального користування визначено Порядком від 10.12.2013   № 1007/1207 виданим спільно Міністерством інфраструктури України та Міністерством внутрішніх справ України.
          У відповідності до п. 7 ч. 4 Порядку №1007/1207, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження габаритно-вагового контролю посадові особи Укртрансінспекції складають  акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю.
          Форма акту приведена у додатку №2 до Порядку №1007/1207. Так, вказаний акт має назву «акт про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю», він  повинен містити дату та місце його складання, найменування, марку автомобіля (тягача) причіпа (напівпричіпа), д.н.з., прізвище, ім`я та по батькові водія, підписи трьох посадових осіб Укртрансінспекції. 
Саме цим актом засвідчується факт відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю, при цьому акт складається з одночасним оперативним повідомленням відповідного підрозділу МВС, що забезпечує безпеку дорожнього руху.
Однак, ні відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції, ні заявником апеляційної скарги під час апеляційного розгляду справи, до матеріалів справи не надано акту про відмову водія від проходження габаритно-вагового контролю, складного за формою згідно з додатком №2 до Порядку №1007/1207, тим самим, не підтверджено зазначеного факту належними та допустимими доказами в розумінні ст. 73-74 КАС України.
Враховуючи той факт, що під час розгляду даної справи не підтверджено факту відмови водія від проходження габаритно-вагового контролю, суд апеляційної інстанції вважає, що докази надані заявником апеляційної скарги з приводу допущення позивачем порушення, передбаченого абз. 16 ст. 60 «Про автомобільний транспорт» є недопустимими, оскільки в даному випадку уповноважені особи Укртрансінспекції не набули права на альтернативне визначення маси вантажу на підставі товарно-транспортних документів, без зважування автомобіля із вантажем в порядку проходження габаритно-вагового контролю. 
З огляду на вищевикладене, відповідач не мав підстав і для винесення постанови про накладення на ТОВ «Фаворит Логістік» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фаворит Логістік» про скасування відповідача №173890 від 16.06.2020 про застосування адміністративного господарського штрафу у розмірі 34   000 грн..
Стосовно доводів позивача про відсутність у керівника Запорізької обласної прокуратури повноважень на подання апеляційної скарги у даній справі, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до    ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України    (далі -    КАС України) у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених    ст. 169 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Згідно з ч.        1, 3    ст. 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №        1697-VII “Про прокуратуру”    (далі - Закон №        1697-VII) представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Частиною 4    ст. 23 Закону №        1697-VII    встановлено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Аналіз вказаних вище законодавчих норм дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2)  у разі відсутності такого органу.
Перший “виключний випадок” передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.
Так, у першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. При цьому, “нездійснення захисту” виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
Разом з цим, “здійснення захисту неналежним чином” виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. При цьому, “неналежність” захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Тобто, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний суб`єкт владних повноважень, який всупереч вимог    закону    не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Разом з цим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018        року в справі №        806/1000/17.
          Як на підставу для здійснення представництва прав та інтересів держави в особі управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області керівник Прокуратури Запорізької області посилається  на неналежне здійснення своїх повноважень відповідним органом як відповідачем в судовому процесі.
За матеріалів справи судом було встановлено, що відповідчем дійсно було неналежним чином здійснено захист інтересів органу та держави в даній справі. Так, Управлінням Укртрансбезпеки в Запорізькій області, який у відповідності до ст. 77 КАС України зобов`язаний доводити правомірність прийнятого ним рішення, не було надано відзиву на адміністративний позов у строк встановлений судом першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження, та у додатково наданий строк. Відповідно відповідачем до суду не було надано жодних доказів на підтвердження правомірності прийнятого ним рішення,  у зв`язку з чим, судом першої інстанції було задоволено позову. Отримавши рішення суду першої інстанції відповідач не вжив жодних дій щодо його оскарження в апеляційному порядку в строки встановлені чинним законодавством.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури має право на звернення з апеляційною скаргою у даній справі на підставі ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру» в інтересах держави, замість того органу, який  неналежним чином здійснює свої повноваження як відповідач в адміністративній справі.
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  залишити без змін.
Керуючись ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд, -
п о с т а н о в и в :

          Апеляційну скаргу Заступника керівника Запорізької обласної прокуратури – залишити без задоволення.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від  18.12.2020   року в адміністративній справі №280/5236/20 – залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена  в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
          Постанова в повному обсязі складена 19.04.2021 року. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай