справа № 369/15363/19
головуючий у суді І інстанції Ковальчук Л.М.
провадження № 22-ц/824/4737/2021
 
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
 
ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
09 квітня 2021 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Писаної Т.О.
суддів - Приходька К.П., Журби С.О.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, просив стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 46821 грн, а також судовий збір. 
В обґрунтуванні позову вказував, що 08 листопада 2018 між ОСОБА_1 та позивачем було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АМ 9631749, яким застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу "Део Ланос", д.р.н. НОМЕР_1 . 27 грудня 2018 року в місті Києві сталася автопригода за участю вказаного вище автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та об`єктом транспортної інфраструктури (відбійником). Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі № 757/4422/19-п винним у спричиненні ДТП було визнано ОСОБА_1 . Відповідно до страхового акта та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, вартість матеріального збитку склала 46821 грн.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу задоволено.
Стягнено з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Страхова компанія "ОРАНТА" суму страхового відшкодування в розмірі 46821 грн, та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 грн.
Не погоджуючись із указаним рішенням  ОСОБА_1   звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що відповідачем було надано протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 307721 та рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі № 757/4422/19, і обставини які наводяться позивачем у справі про адміністративне правопорушення істотно відрізняються від тих, які були надані відповідачем у доказах до цієї цивільної справи, оскільки об`єкт пошкодження, вартість якого, наведена як збитки позивача, є відмінним від об`єкта, з яким було здійснено зіткнення та яке зазначено в протоколі правопорушення та в рішенні суду. Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі звіту позивача та не досліджував основні письмові докази.
Зазначає, що в усіх документах (протоколах ДАІ, Акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та рішенні суду), що стосується безпосередньо події ДТП зазначено, що відповідачем по справі пошкоджена металева/металобетонна конструкція - відбійник, а Страховою компанією відшкодовано вартість гумового об`єкта - демпферної бочки, тобто об`єкта, який не був зафіксований у події ДТП як об`єкт пошкодження.
Звертає увагу суду у доводах апеляційної скарги також на Звіт про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: м. Київ, Дарницький міст, який судом першої інстанції було враховано як належний доказ, але, як зазначає сам оцінювач в зауваженнях до Звіту, причина, джерело та дата нанесення пошкоджень майну, що було виявлено в результаті органолептичного дослідження, залишаються нез`ясованими. Тому відповідач зазначає про недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між ДТП на Дарницькому мості в місті Києві 27 грудня 2018 року та ступенем пошкодження демпферної бочки, виявленого під час огляду 07 серпня 2019 року, причини пошкодження якої невідомі. 
Зазначає, що з наданих позивачем доказів стану даної демпферної бочки слід дійти висновку, що вона постійно перебувала в розтрощеному, понівеченому стані, а виходячи з обставин справи позивач намагається компенсувати вартість даної бочки за рахунок третьої особи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції визнав доведеними підстави для відшкодування у регресному порядку за рахунок відповідача сплаченої позивачем власнику пошкодженого майна шкоди. При цьому відхилив заперечення відповідача щодо недоведеності розміру вартості пошкодженого при ДТП майна, оскільки він не спростував їх жодними доказами, зокрема не надав висновку експерта, так само як не заявив клопотання про проведення судової експертизи.
Однак колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції не погоджується ураховуючи наступне.
Судом встановлено, що 08 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та позивачем було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АМ 9631749), яким застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу "Део Ланос", д.р.н. НОМЕР_1 .
27 грудня 2018 року в місті Києві сталася автопригода за участю вказаного вище автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та об`єктом транспортної інфраструктури (відбійником).
Згідно постанови Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі № 757/4422/19-п винним у спричиненні ДТП було визнано ОСОБА_1 . У вказаній постанові вказано, що ОСОБА_1 залишив місце ДТП.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до копії звіту про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: місто Київ, Дарницький міст від 12 серпня 2019 року вартість збитку складає 48 821 грн.
Згідно з копією страхового акта № ОЦВ-19-32-1138/1 від 21 серпня 2019 року сума страхового відшкодування складає 46 821 грн.
Вказана сума міститься також у розрахунку страхового відшкодування від 20 серпня 2019 року.
Платіжним дорученням від 22 серпня 2019 року № 43632 підтверджується, що позивач сплатив КП "Київавтошляхміст" страхове відшкодування в розмірі 46 821 грн. 
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.
Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Статтею 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"передбачено порядок дій страховика після отриманні інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, а саме протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. 
Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Відповідно до ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.
Звертаючись із позовом до суду ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" на підтвердження своїх позовних вимог надало суду Стаховий Акт № ОЦВ-19-32-1138/1 від 21 серпня 2019 року та розрахунок страхового відшкодування, відповідно до яких розмір матеріального збитку складає 48821 грн та визначено суму страхового відшкодування за мінусом франшизи (2000грн) у розмірі 46821 грн, однак ні у Страховому Акті ні у розрахунку страхового відшкодування не вказано, що є пошкодженим майном. Відсутній також акт огляду пошкодженого майна. Крім того, у розрахунку указано про вартість відновлювального ремонту та вартість деталей, що замінюються, з урахуванням їх зносу, однак що за ремонт був проведений, та які деталі замінені, не вказано, при цьому і вартість деталей і вартість ремонту складають одну й ту саму суму, що відповідає вартості збитку. На підтвердження розміру збитків позивачем до матеріалів справи також надано Звіт № 15/0819 від 12 серпня 2019 року про незалежну оцінку вартості майнового збитку, завданого власнику майна, яке зазнало пошкоджень і знаходиться за адресою: м. Київ, Дарницький міст, який визначає вартість 48821 грн як збитки, внаслідок пошкодження дорожнього гумового відбійника, а саме: бочки демпферної.
Разом з тим, як убачається і з матеріалів справи, а саме з протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 307721, Акта обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі № 757/4422/19, відповідачем під час ДТП була пошкоджена металевий відбійник, або металева/металобетонна конструкція, а не демпферна бочка.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 - 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Як убачається із матеріалів справи, оцінку вартості майнового збитку було здійснено на підставі Акта огляду резинової демпферної бочки безпосередньо на Дарницькому мості у місті Києві 07 серпня 2019 року, через 8 місяців після ДТП.
У п. 3 Звіту "Загальна характеристика об`єкту оцінки" оцінювач зазначає, що: "Пошкодженим майном, представленим до оцінки, є демпферний гумовий круглий дорожній відбійник, що постраждав від механічного впливу та потребує заміни". Крім того, оцінювач у звіті зазначив, що аналіз причини, джерела, дати пошкодження майна, що було виявлено в результаті органолептичного дослідження, оцінювачем не проводився; для з`ясування вищевказаних позицій необхідно проводити додаткову будівельно-технічну експертизу.
Отже, указаний звіт не є доказом, що підтверджує причинно-наслідковий зв`язок про те, що саме демпферний гумовий круглий дорожній відбійник, був пошкоджений внаслідок події ДТП, учасником якого був відповідач.
Крім того, інші докази, протокол про адміністративне правопорушення серії БД №307721, Акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 травня 2019 року у справі № 757/4422/19, свідчать про пошкодження іншого об`єкта, а саме металевого відбійника, або металобетонної конструкції, розмір шкоди щодо яких не визначений. 
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК Україниособа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Таким чином, позивачем під час розгляду справи не доведено, а судом першої інстанції не встановлено безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженням демпферної бочки, як і не встановлено розмір шкоди, що був завданий металевому відбійнику, який зазначений у протоколі з місця події.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Висновок суду про те, що відповідачем не спростований розмір завданої шкоди є помилковим, оскільки відповідач заперечував не розмір шкоди, а наявність причинно-наслідкового зв`язку між подією ДТП, внаслідок якої було пошкоджено металевий відбійник(або металобетонну конструкцію), а не пошкодження гумової демпферної бочки, причини пошкодження якої не встановлені. Крім того, доведення вартості пошкодженого у ДТП металевого відбійника (або металобетонної конструкції) є обов`язком не відповідача, а особи, якій завдано шкоди.
З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні про доведеність позивачем підстав для стягнення з відповідача шкоди є помилковими, оскільки не ґрунтуються на обставинах справи та є недоведеними, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування із прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову із наведених вище підстав.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА"  на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "ОРАНТА" (ЄДРПОУ 00034186) на користь  ОСОБА_1 2 881,50 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) грн 50 коп. судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених в статті 389 ЦПК України.
 
Головуючий	Т.О. Писана	
Судді	К. П. Приходько	
	С.О. Журба