Єдиний унікальний номер 233/4793/20 
Номер провадження 22-ц/804/833/21        

П О С Т А Н О В А
Іменем України

14 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд колегією суддів у складі:
Головуючого судді        Никифоряка Л.П.
Суддів                 Гапонова А.В., Новікової Г.В.,
за участі секретаря судового засідання    Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут  справу що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Комунтранс» про встановлення факту та визнання дій незаконними, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2021 року (головуючий в суді першої інстанції Каліуш О.В.), –

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Міського комунального підприємства «Комунтранс» - Підприємства в якому висловила вимогу про встановлення факту відсутності договірних відносин з Підприємством, також вимагали визнати незаконними дії щодо нарахування оплати за вивіз сміття та визначення заборгованості в розмірі 1 508,37грн. Існування таких вимог позивач пов`язувала з тим, що Підприємством не надає послуг по вивезенню сміття в будинку АДРЕСА_1 , оскільки ні ОСОБА_1 ні члени її сім`ї жодних договорів з Підприємством не укладали.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду від 04 січня 2021 року в позові відмовлено. 
Суд першої інстанції правові підстави для відмови в позові вбачав в тім, що підтверджені обставини з приводу того, що Підприємством фактично надавалась послуга щодо вивозу сміття в будинку АДРЕСА_1 .
Також згідно висновків суду встановлення факту про відсутність договору не породжує жодних правових наслідків, оскільки не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуги відповідної якості яку було надано. Та як проголошує Закон України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих до укладання відповідного договору.
Та суд першої інстанції вважав що оспорювання правильності нарахування розміру плати за послуги з вивозу сміття чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 висловила вимогу про скасування рішення та вимагала передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги зводились до того, що поза увагою суду залишилась та обставина що єдиним підтвердженням надання послуги з вивозу сміття в будинку АДРЕСА_1 міг би бути відповідний договір якого не було укладено, з огляду на що, відсутні правові підстави вимагати оплати послуги.
Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення судом норм процесуального права, оскільки суд не забезпечив надання позивачу документів що були долучені в додатку до відзиву Підприємства. 

На час розгляду справи відзив не надходив.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватись перевірка, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, за відсутності учасників справи повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

В будинку АДРЕСА_1 забезпечення громадян комунальними послугами по вивезенню твердих побутових відходів здійснюється Підприємством за особовим рахунком № НОМЕР_1 з розрахунку на двох осіб, одна з яких користується пільгою 50%, в розмірі 29,76грн та станом на 01 листопада 2020 року за вказаною адресою мається заборгованість в загальному розмірі 1567,89грн /довідка від 20 листопада 2020 року № 1067 а.с.14/.

За даними «Розшифровки» Підприємства за період з 01 січня 2010 року по 31 липня 2017 року вартість послуги з вивозу сміття в будинку АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 склала 768,64грн /а.с.15-22/.

З січня 2018 року по жовтень 2020 року вартість послуги з вивозу сміття в будинку АДРЕСА_1 , квартиронаймач ОСОБА_1 з урахуванням попередніх сум склала загалом 1538,13грн /а.с.23-29/.  

Копії квитанцій  на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів в будинку АДРЕСА_1 , долучені ОСОБА_1 до позову містять інформацію про заборгованість за червень та серпень 2020 року в розмірі 1 448,85грн та 1 508,37грн /а.с.3/.

За змістом фіскального чеку від 20 листопада 2020 року Підприємство надіслало відзив ОСОБА_1 , який остання отримала 03 грудня 2020 року /а.с.11, 30/.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову вважав, що власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції  визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та дотримався норм матеріального та процесуального права. 

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України  права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

У той же час статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Право на доступ до суду, передбачено пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає таке: "Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи ... незалежним і безстороннім судом ..., який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".
  
Згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У розумінні норм процесуального права України особа визначивши свої права, реалізує їх за своїм розсудом та розпорядження своїми правами являється одним із основоположних принципів судочинства.

Однак, з урахуванням наведених норм не є належним способом захисту судом цивільних прав та інтересів особи пред`явлення позову про визнання незаконними дій відповідача по нарахуванню заборгованості.

Доводи позивача можуть отримати правове значення (із наданням їм відповідної оцінки судом під час вирішення іншого спору), зокрема щодо стягнення заборгованості, при вирішенні якого суд зобов`язаний буде дати оцінку наявності чи відсутності договірних відносин між сторонами та доведеності надання споживачеві послуг і обґрунтованості проведених нарахувань.

Виписка за особовим рахунком № НОМЕР_1 хоч і містить відомості про заборгованість за послуги з вивезення твердих побутових відходів в будинку АДРЕСА_1 , однак виписка  є лише фіксацією  нарахованих сум, тому саме по собі нарахування відповідачем  сум за спожиті комунальні послуги, оскарження дій відповідача з приводу зазначених в рахунку сум, які не встановлюють для споживача будь-яких обов`язків, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. 

Також в матеріалах справи відсутні відомості щодо звернення відповідача з  позовом про стягнення суми заборгованості  з позивача.

Тобто на момент звернення ОСОБА_1 із зазначеним позовом до суду відсутній спір та  відсутнє право, що підлягає судовому захисту.  Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності.

За таких  обставин суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні у зв`язку із обранням позивачем не того способу захисту, та вірно відмовив в задоволенні позову.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано надані позивачем докази конкретних порушень її прав та щодо незаконності дій відповідача апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки позивач обрала не той спосіб захисту, та за визначеним позивачем предметом спору суд позбавлений можливості давати оцінку обставинам та доказам щодо правомірності здійснених Підприємством розрахунків.
Разом з тим, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які вона не змогла повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надала пояснення та докази щодо обставин, на якими вона обґрунтовувала свої вимоги. ОСОБА_1 беззаперечно мала можливість ознайомитися із змістом відзиву на позовну заяви і матеріалами справи, та саме позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із не вчиненням нею процесуальних дій.
Фактично доводи апеляційної скарги за своєю суттю є ідентичними тому що було викладено в позовній заяві та зазначені доводи були предметом перевірки судом першої інстанції який дійшов обґрунтованого та законного висновку.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2021 року.

Судді: