ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 р.	Справа № 520/15838/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. ,
за участю секретаря судового засідання - Сузанського О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою    ОСОБА_1  на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Заічко О.В., м. Харків) від 11.01.2021 року (повний текст рішення складено 11.01.2021 ) по справі №520/15838/2020 за позовом ОСОБА_1  до  Державної міграційної служби України;  третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області    про скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати рішення Державної міграційної служби України від 21.10.2020 року 407-20. 
В обґрунтування позову позивач зазначив, що оскаржуване рішення про скасування рішення ДМС України від 12.11.2018 року №387-18 підлягає скасуванню, оскільки було прийнято без передбачених чинним законодавством на те підстав та з грубим порушенням порядку прийняття рішення про скасування рішень про визнання особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 11.01.2021 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1  до  Державної міграційної служби України;  третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області    про скасування рішення.
Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на  необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду  від 11.01.2021 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції, у порушення ч. 2 ст. 2 КАС України, належним чином не перевірив, чи було рішення відповідача прийняте на підставі, у межах  повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, обґрунтовано й добросовісно. Зазначає, що у ГУ ДМС України в Харківській області  були відсутні підстави для  винесення подання до ДМС України про втрату, позбавлення чи скасування рішення про надання позивачу додаткового захисту. У оскаржуваному рішенні від 21.10.2020 року 407-20 також відсутні посилання на обставини, які відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону можуть бути підставами для скасування рішення про визнання особою, яка потребує додаткового захисту .
Відповідач надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст. 229 та ч. 2 ст.        313  Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що ОСОБА_1 є громадянином Сирійської Арабської Республіки.
У 2012 році позивач прибув до України з метою навчання у Харківському національному медичному університеті. З 2013 року навчався у Харківському національному медичному університеті. Через проблеми з реєстрацією йому не було продовжено посвідку на тимчасове проживання (строк дії закінчився 09 квітня 2016 року).
19.08.2016 року позивач звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із відповідним пакетом документів про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
09.09.2016 року наказом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області № 146 відмовлено в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що заява є очевидно необґрунтованою бо відсутні умови, зазначені пунктом 1 чи 13 частиною першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 8 липня 2011 року №             3671-VI.
16.10.2017 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області складено висновок, згідно якого у заявника - ОСОБА_1 не існує об`єктивних підстав побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками раси, національності, віросповідання, громадянства, належності до певної соціальної групи. При поверненні до країни громадянської належності життю, безпеці чи свободі заявника не буде загрожувати смертна кара або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширене насильство в ситуації внутрішнього збройного конфлікту та систематичного порушення прав людини.
28.12.2017 року рішенням ДМС України № 495-17 відмовлено позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з тим, що стосовно заявника умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 Закону № 3671-VI, відсутні.
Вважаючи вказане рішення протиправним, а свої права порушеними, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про скасування рішення Державної міграційної служби України від 28.12.2017 року № 495-17 та зобов`язання Державну міграційну службу України визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина Сирійської Арабської Республіки - ОСОБА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 року по справі №820/647/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 року та прийнято нову постанову, якою задоволено позовні вимоги. Скасовано рішення Державної міграційної служби України від 28.12.2017 року № 495-17 про відмову у визнанні біженцем або особою яка потребує додаткового захисту. Зобов`язано Державну міграційну службу України визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина ОСОБА_1 .
На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року по справі №820/647/18, з урахуванням п. 6.6 наказу МВС №649 від 07.09.2011 року, Державна міграційна служба України 12.11.2018 року прийняло рішення №387-18, яким було визнано позивача особою, яка потребує додаткового захисту та документовано посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту НОМЕР_1 .
В свою чергу, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Державна міграційна служба України звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року, та залишення в силі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2018 року.
Так, постановою Верховного Суду по справі № 820/647/18 (адміністративне провадження № К/9901/56558/18) від 13.08.2020 року касаційну скаргу Державної міграційної служби України задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасовано, а справу №             820/647/18 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
21.10.2020 року відповідачем прийнято рішення №407-20 про скасування рішення Державної міграційної служби України від 12.11.2018 року №387-18 про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, відносно ОСОБА_1 .
Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої виходив з того, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення від 21.10.2020 року № 407-20, що не спростовано, в свою чергу, позивачем. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення Державної міграційної служби України від 21.10.2020 року 407-20, підставою для його винесення стало те, що постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року, яке стало підставою для винесення рішення від 12.11.2018 р. №387-18 про визнання особою, яка потребує додаткового захисту, відносно ОСОБА_1 , було скасовано постановою Верховного Суду по справі № 820/647/18.
Так, як зазначено вище,  постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року було скасовано рішення Державної міграційної служби України від 28.12.2017 року № 495-17 про відмову у визнанні біженцем або особою яка потребує додаткового захисту та  зобов`язано Державну міграційну службу України визнати біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина ОСОБА_1 .
Вказана постанова, відповідно до ч. 1 ст. 325 КАС України, набрала законної сили 21.06.2018 р.
Відповідно до п. 6.6 Правил розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом МВС №649 від 07.09.2011 року, у разі якщо згідно з рішенням суду, яке набрало законної сили, ДМС зобов`язана прийняти рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи повторно розглянути заяву особи про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідне рішення приймається ДМС протягом семи робочих днів з дня отримання такого рішення суду.
Приписами статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Так, на виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року по справі №820/647/18, з урахуванням п. 6.6 наказу МВС №649 від 07.09.2011 року, Державна міграційна служба України 12.11.2018 року прийняло рішення №387-18, яким було визнано позивача особою, яка потребує додаткового захисту та документовано посвідченням особи, яка потребує додаткового захисту НОМЕР_1 .
В подальшому вказана постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року була оскаржена до Верховного Суду та 13.08.2020 року та постановою Верховного Суду по справі № 820/647/18 касаційну скаргу Державної міграційної служби України було задоволено. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2018 року скасовано, а справу №   820/647/18 направлено на новий розгляд до Харківського окружного адміністративного суду.
Постанова Верховного Суду від 13.08.2020 року по справі № 820/647/18 (адміністративне провадження № К/9901/56558/18), відповідно до ч. 1 ст. 359 КАС України набрала законної сили 13.08.2020, вона є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Колегія судів зазначає, що оскільки рішення Державної міграційної служби України від 21.10.2020 року 407-20 прийнято відповідачем з підстав скасування Верховним Судом постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.06.2018 року, яка і була підставою для прийняття відповідачем рішення №387-18 про визнання позивачем особою, яка потребує додаткового захисту, а тому в зв`язку з тим, що  відпали підстави для визнання позивачем особою, яка потребує додаткового захисту, оскаржуване рішення Державної міграційної служби України прийнято обґрунтовано.
На час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення судових рішень, які набрали законної сили, стосовно зобов`язання відповідача визнати особою, яка потребує додаткового захисту, громадянина ОСОБА_1 , не існувало. Протилежного позивачем не спростовано.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.01.2021 року по справі № 520/15838/2020  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.< Звіт >
Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов   	
Повний текст постанови складено  24.05.2021 року