КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кулікова С.В.
22-ц/824/1928/2021              
                                      
                                       П О С Т А Н О В А
 
                               І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
 м. Київ                                                                                              Справа №379/611/19

20 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді     - Кулікової С.В.
суддів                         - Желепи О.В.
                                     - Олійника В.І.
при секретарі              - Климчук Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Зінкіна В.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -
в с т а н о в и в:
У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який на момент смерті проживав у АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельні ділянки та житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Вказував на те, що він та відповідачка є спадкоємцями першої черги. Після смерті батька відповідачка ОСОБА_1 оформила спадщину на земельні ділянки, та за домовленістю було вирішено оформити на позивача спадковий будинок. Після його звернення до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, листом № 117/2-14 від 16.04.2019 року нотаріус роз`яснила позивачу, що він пропустив строк для прийняття спадщини і рекомендувала звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Вважає, що ним пропущено шестимісячний строк з поважних причин, оскільки він постійно лікується, що потребує значних коштів, з 2003 року йому встановлено третю групу інвалідності.
Крім того, вказав, що він по суті вступив у володіння спадковим майном, оскільки сплачує повністю комунальні послуги, періодично ремонтує будинок, постійно обробляє присадибну ділянку, що підтверджується довідкою сільської ради.
Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року позов задоволено.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю два місяці, після набрання рішення суду законної сили для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначала, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд мав дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Проте, в даному випадку, суд не урахував, що позивачем не зазначено поважних причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами спадкоємця на вчинення цих дій. Також, судом не було враховано і тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, тоді як з матеріалів справи вбачається, що позивачем пропущено такий строк на понад 17 років.
Вказувала на те, що суд першої інстанції внаслідок невірного зазначення її анкетних даних та місця проживання позбавив права заперечувати проти позовних вимог ОСОБА_2 .
Крім того, звертала увагу суду апеляційної інстанції на те, що зворотні повідомлення про вручення виклику в судові засідання не містять її підпису про отримання, деякі повідомлення містять не її адресу місця проживання, а оголошення, яке було опубліковане на офіційному сайті Таращанського районного суду Київської області про розгляд справи 02.10.2019 року містить невірні анкетні дані, тому, вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідач була належним чином повідомлена про судові засідання не відповідають обставинам справи.
Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року - без змін, посилаючись на те, що відповідачкою пропущено строки на подання апеляційної скарги на рішення суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду міста Києва від 17 червня 2020 року провадження у справі зупинено до вступу у справу правонаступників ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2021 року поновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року залучено до справи правонаступника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .
В судове засідання 20 травня 2021 року відповідач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, про причини неявки суду не повідомили. 
Правонаступник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Представник Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області  в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сільська рада повідомлялася у встановленому законом порядку, про причини неявки представника суду не повідомила.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення правонаступника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 .
Після його смерті залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та його сестра, відповідачка по справі, є спадкоємцями першої черги. 
Відповідачка прийняла частину спадщини, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, та успадкувала право на земельну частку (пай), право на майновий пай та грошовий вклад. 
Спадкових прав на вищезгаданий житловий будинок, який залишився після смерті ОСОБА_4 оформлено не було.
Позивач звернувся до державного нотаріуса Таращанської державної нотаріальної контори із відповідною заявою лише 11 квітня 2019 року.
Згідно роз`яснення державного нотаріуса від 16 квітня 2019 року, вих..№ 117/02-14, позивача повідомлено, що він пропустив строк для прийняття спадщини та йому рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Причиною пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини був стан здоров'я позивача, через систематичне погіршення якого останній лікувався, що потребувало значних коштів. З 2003 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності.
Позивач фактично прийняв спадковий будинок після смерті батька, був споживачем послуг з газопостачання, проживав у будинку без реєстрації в літній період.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що визначені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого залишилося спадкове майно, в тому числі і житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач та його сестра, відповідачка по справі, є спадкоємцями першої черги. 
Відповідачка прийняла частину спадщину, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 06 вересня 2005 року, та згідно якого вона успадкувала право на земельну частку (пай), право на майновий пай та грошовий вклад. 
Позивач ОСОБА_2 11 квітня 2019 року звернувся до Таращанської районної державної нотаріальної контори із заявою з питань оформлення спадщини після ОСОБА_4 .
Згідно роз`яснення державного нотаріуса від 16 квітня 2019 року, позивача повідомлено, що ним пропущено строк для прийняття спадщини.
Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, вирішуючи питання щодо визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Обґрунтовуючи підстави пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини позивач посилалась на те, що він постійно лікується, що потребує значних коштів, з 2003 року йому було встановлено третю групу інвалідності, що, на його думку, є поважною причиною пропуску строку.
За змістом ч.3 ст. 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини, зокрема, через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17.
При зверненні до суду з позовом позивачем було надано докази на підтвердження того, що він періодично мав проблеми зі здоров`ям, зокрема: протокол операції № 698 від 20.06.2008 року (а.с. 20), консультативне заключення (а.с. 21), направлення на патологістологічне дослідження від 13.02.2011 року (а.с. 22), протокол операції № 171 та протокол операції № 172 від  08.02. 2011 року (а.с. 23), консультативний висновок від 13.12.2011 року, , колоноскопію від 05.01.2012 року (а.с. 24), висновок для МСЕК від 16.01.2012 року (а.с. 25), пенсійне посвідчення (а.с. 27).
Разом з тим, колегія суддів вважає, що доказів про те, що позивач об`єктивно був позбавлений можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини у період з 29 лютого 2002 року по серпень 2002 року до суду надано не було.
Крім того, слід зазначити, що сам по собі факт наявності хвороби чи погіршення стану здоров'я, не свідчить про те, що позивач об`єктивно позбавлений можливості прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви у встановлений строк.
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що позивач звернувся до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини понад 17 років після смерті батька.
Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про надання додаткового строку для звернення із заявою про прийняття спадщини  і доводи позивача про те, що він фактично вступив у володіння спадковим майном, оскільки вказані посилання не підтверджені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на припущеннях. 
Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.
Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як вбачається з виписки погосподарської книги № 1 за період 2016-2020 роки позивач проживає без реєстрації в літній період за адресою АДРЕСА_1 .
Відтак, відомості вказані у довідці за № 187 від 12.04.2019 року виконавчого комітету Крутогорбівської сільської ради про те, що позивач дійсно прийняв спадкове майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 , спростовуються іншими наявними в матеріалах справи доказами, тому вказана довідка не може бути належним доказом у справі.
Отже апеляційний суд, оцінивши в сукупності всі обставини справи та надані докази приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, у зв`язку з тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про те, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто спадщина фактично не прийнята.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не була належним чином повідомлена про розгляд справи, слід зазначити наступне.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві зазначив відповідача ОСОБА_1 та її адресу - АДРЕСА_1 .
06 травня 2019 року судом здійснено запит до Крутогорбівської сільської ради щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_1 .
На запит суду, Крутогорбівська сільська рада надала відповідь від 13.05.2019 року, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_1 .
Згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення адресованого ОСОБА_1 , поштове відправлення вручено 11 червня 2019 року. (а.с. 38). Проте вищезазначене зворотне повідомлення не містить вказівки, хто саме отримав поштове відправлення та підпису особи, яка його отримала.
Судом на офіційному сайті Таращанського районного суду Київської області було розміщено оголошення про розгляд справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане оголошення містить інформацію про те, що судом викликається ОСОБА_5 на розгляд вказаної справи, який відбудеться 02 жовтня 2019 року (а.с. 69).
Згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення адресованого ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , поштове відправлення вручене особисто 30 серпня 2019 року, проте підпис про отримання вказаного поштового відправлення останньою відсутній (а.с. 70).
Згідно зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення адресованого ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , поштове відправлення вручене особисто 10 вересня 2019 року, проте підпис про отримання вказаного поштового відправлення останньою відсутній (а.с. 73).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення відповідача про розгляд справи не знайшли свого підтвердження під час перевірки їх матеріалам справи.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Частинами 2, 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано договір про надання правничої допомоги адвокатом № 33/20 від 13.02.2020 року, акт виконаних робіт до договору, квитанція про сплату гонорару в розмірі 2000 грн., розрахунок судових витрат.
Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат, колегія суддів враховує наступне.
У  п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями.
Згідно з положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У  додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За вказаних вище обставин, з на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованими, та відповідають принципу розумності.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Таращанського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , Крутогорбівської сільської ради Таращанського району Київської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 24 травня 2021 року.

Головуючий:                                            Судді: