ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"26" травня 2021 р.           Справа№ 910/15077/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пашкіної С.А.
суддів:            Андрієнка  В.В. 
          Сітайло Л.Г. 
 
За участю секретаря судового засідання : Кулачок О.А.
представників сторін:
від позивача: Крутоус М.В. адвокат;
від відповідача: Зудінов О.О. адвокат;

розглянувши апеляційну скаргу ТЕМАС a.s.
на рішення           Господарського суду міста Києва від 16.02.2021
у справі № 910/15077/20 (суддя Кирилюк Т.Ю.)
за позовом ТЕМАС a.s.
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дайрекс"
про розірвання договору та стягнення 31 600, 00 євро

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі №910/15077/20 у задоволенні  позову відмовлено повністю.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що:
- матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачу повідомлення про виклик представника для спільного огляду обладнання; вказане свідчить про порушення позивачем  вимог п.7.3 договору №02/14-05 від 14.05.2018, а отже відповідач не був своєчасно повідомлений про проведення перевірки якості переданого товару та виявлені позивачем недоліки;
- позивач не довів факту передачі відповідачем товару за договором №02/14-05 від 14.05.2018 неналежної якості, в том числі факту істотного порушення відповідачем вимог щодо якості товару.
Не погоджуючись з рішенням, позивач звернувся  з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги  задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі  позивач зазнчає про те, що:
- обладнання не може бути використане замовником, оскільки не відповідає характеристикам, що визначені договором, технічним паспортом на обладнання (копія технічного паспорту в матеріалах справи).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 колегією суддів у складі головуючого судді Пашкіної С.А., суддів            Андрієнка В.В, Сітайло Л.Г. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТЕМАС a.s. на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021, справу №910/15077/20 призначено на 13.05.2021.
Від  відповідача (05.05.2021) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить  апеляційну скаргу  залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі №910/15077/20 - без змін.
Крім того, відповідач просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про те, що:
- оскільки потужність  поставленого  відповідачем позивачу  в складі подрібнюючого модуля дезінтегратора відповідає потужності, вказаній у технічному паспорті на подрібнюючий модуль - недостатність такої потужності  для задоволення виробничих потреб позивача не є недоліком поставленого обладнання, та не підлягає усуненню в межах взятих відповідачем на себе за договором гарантійних зобов`язань.
25.05.2021 від відповідача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру судових витрат.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, судовою колегією встановлено.
14.05.2018 між позивачем та відповідачем укладено договір №02/14-05, за умовами якого відповідач зобов`язався виготовити та передати позивачу подрібнюючий модуль для переробки відходів виробництва пароніту, а позивач - прийняти та оплатити його вартість.
За умовою пункту 1.2 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 подрібнюючий модуль для переробки відходів виробництва пароніту до фракції 0,16 мм включає складові частини, які визначаються інвойсом, який є невід`ємною складовою укладеного договору.
Відповідно до наданого відповідачем та оплаченого позивачем інвойсу №1 від 24.05.2018 предметом поставки визначено дезінтегруючий модуль ИМП-00.000ПС (№011810М). Додаткових складових частин обладнання інвойс не визначає.
Розділом 5 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 сторони визначили вимоги до якості та комплектності обладнання. 
За умовою пунктів 5.1 та 5.2 якість мала відповідати вимогам ГОСТ та ДСТУ, а комплектність - стандартам виробника.
Пунктом 5.4 договору встановлено строк пред`явлення претензій в частині комплектності обладнання - 15 робочих днів з отримання покупцем.
Відповідно до пунктів 4.4 та 4.5 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 приймання-передача обладнання відбувається на складі відповідача на умовах EXW (продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання з постачання після передачі товару у розпорядження покупця на своєму підприємстві).
Згідно пункту 2.1. договору № 02/14-05 від 14.05.2018 загальна вартість обладнання становить 31 600, 00 євро.
Позивач протягом періоду часу з 19.06.2018 по 26.10.2018 здійснив оплату товару у розмірі 31 600, 00 євро.
Пунктом 4.3 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 встановлено, що датою відвантаження товару вважається дата, зазначена у товаросупровідних документах.
Відповідач 22.01.2019 передав позивачу товар на суму 31 600, 00 євро, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №0047138 від 22.01.2019 та митною декларацією від 22.01.2019. На момент передачі товару жодних претензій від позивача щодо його якості не було пред`явлено.
Укладеним сторонами у справі договором не передбачено обов`язок відповідача здійснювати монтаж та  пусконаладку обладнання на території позивача (чи здійснювати відповідний технічний нагляд).
Звертаючись з позовом до суду позивач зазначає про те, що визначене договором обладнання було поставлене, проте не могло бути використане позивачем, оскільки своїми характеристиками не відповідало вимогам договору та технічному паспорту на це обладнання.
Позивач 22.05.2019 (після спливу чотирьох місяців з отримання обладнання) склав акт №01/22-05 про виявлені недоліки обладнання.
Цей односторонній документ позивача не може бути належним об`єктивним  доказом відносно правової поведінки відповідача, проте, може мати доказову силу по відношенню до самого  позивача.
За висновком цього документу потужність у 37 кВт дезінтегратора (частина подрібнюючого модуля) є недостатньою для виробництва позивача та потребує збільшення до 60 кВт.
Наведений висновок прямо свідчить про помилку саме позивача при виборі обладнання для закупівлі, а не про неналежність виконання відповідачем умов договору.
Крім того, вказаний документ не містить посилань на виявлення працівниками позивача гучного гулу підшипників, розповсюдження пилу та невідповідність фракційної складової перероблених відходів.
Відповідач 29 травня 2019 року направив позивачу замінений дезінтегратор, який отримано позивачем 03.06.2019, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною №065581 від 29.05.2019 та митною декларацією № UA100020/2019/515054 від 29.05.2019.
Проте, позивач, у зв`язку з виявленими недоліками, повернув відповідачу  дезінтегратор, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною № CMR000288 та митною декларацією № UA100020/2019/374537 від 04.09.2020.
З огляду на те, що відповідач у межах гарантійного строку не усунув недоліки переданого обладнання, позивач просить стягнути з відповідача сплачену за товар грошову суму у розмірі 31 000, 00 євро та розірвати договір № 02/14-05 від 14.05.2018.
Згідно пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 655 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно частин першої та другої статті 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.
Відповідно до статті 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. Договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).
Частиною другою статті 678 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Пунктами 7.1-7.2 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 передбачено, що гарантійний термін на товар становить один рік від моменту ведення його в експлуатацію, але не більше 18 місяців з моменту поставки. Протягом гарантійного строку відповідач гарантує відповідність якості поставленого товару вимогам, встановленим нормативними актами України, а також можливості його експлуатації відповідно до його цільового призначення. Відповідач відповідає за всі недоліки та дефекти, виявлені протягом гарантійного строку, та зобов`язується усунути їх за свій рахунок, крім випадків, коли зазначені недоліки та дефекти виникли з вини позивача.
В обґрунтування своїх вимог позивач надав протокол № 1 від 30.07.2019 та акти про виявлені недоліки № 01/22-05 від 22.05.2019, № 03/28-08 від 28.08.2019. 
Цими документами позивача визначено наступні недоліки обладнання: недостатня потужність дезінтегратора, необхідність у зменшенні ручної праці, полегшення роботи працівників, наявність стороннього шуму під час роботи.
Згідно пункту 7.3 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 при виявленні недоліків товару під час гарантійного строку, позивач протягом трьох днів з моменту виявлення невідповідностей письмово повідомляє про це відповідача та викликає його представника для спільного огляду товару та складання акту про виявлені недоліки. Уповноважений представник відповідача зобов`язаний прибути до позивача для огляду обладнання та підписання акту виявлених недоліків.
Судом першої інстанції вірно зазначено,  що матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачу повідомлення про виклик представника для спільного огляду обладнання, що  свідчить про порушення позивачем вимог пункту 7.3 договору № 02/14-05 від 14.05.2018, а отже відповідач не був своєчасно повідомлений про проведення перевірки якості переданого товару та виявлені позивачем недоліки.
Доводи позивача, що протокол № 1 від 30.07.2019 та акт про виявлені недоліки № 01/22-05 від 22.05.2019 складені за участю уповноваженого представника відповідача - Галаган Ю. не можуть бути покладені в основу рішення , оскільки жодних доказів, що підтверджують повноваження цієї особи представляти інтереси відповідача до матеріалів справи не надано, відповідачем даний факт заперечується. Матеріали справи також не містять доказів того, що Галаган Ю. був працівником відповідача на момент складення протоколу № 1 від 30.07.2019 та акту про виявлені недоліки № 01/22-05 від 22.05.2019.
Акт про виявлені недоліки № 03/28-08 від 28.08.2019 підписаний лише позивачем.
Враховуючи наведене, протокол № 1 від 30.07.2019 та акти про виявлені недоліки № 01/22-05 від 22.05.2019, № 03/28-08 від 28.08.2019 є документами, складеними позивачем в односторонньому порядку без дотримання положень пункту 7.3 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 та такими, що не можуть бути належними доказами передачі відповідачем позивачу товару неналежної якості.
Пунктом 1.3 договору № 02/14-05 від 14.05.2018 встановлено, що технічні характеристики та габаритні креслення, за яким виготовляється дане обладнання, погоджується сторонами.
Згідно технічного паспорту на обладнання від 10.11.2018 сторони узгодили, що потужність дезінтегратора повинна становити 37 кВт, режим роботи обладнання - ручний.
Таким чином, визначена позивачем необхідність у заміні дезінтегратора потужністю 37 кВт на дезінтегратор потужністю 60 кВт не є недоліком обладнання та не може бути визнана гарантійним випадком. Також, необхідність у зменшенні ручної праці та полегшенні роботи працівників не передбачена технічним паспортом чи умовами договору № 02/14-05 від 14.05.2018.
З урахуванням наведеного позивач не довів факту передачі відповідачем товару за договором № 02/14-05 від 14.05.2018 неналежної якості, в тому числі факту істотного порушення відповідачем вимог щодо якості товару, у зв`язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача сплаченої за товар грошової суми у розмірі 31 600, 00 євро.
Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
З огляду на те, що позивачем не доведено факту істотного порушення відповідачем вимог щодо якості товару, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна вимога про розірвання договору № 02/14-05 від 14.05.2018 задоволенню також не підлягає.
Відповідач в суді першої інстанції (у відзиві)  просив  застосувати наслідки спливу строків позовної давності.
Відповідно до частини третьої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Оскільки правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог відсутні то відповідно до вимог діючого законодавства позовна давність не була  застосовується.
Як зазначалось раніше, відповідач в суді апеляційної інстанції просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00грн, та 25.05.2021 подав клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру судових витрат.
Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. 
За змістом частин 1, 3 статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 по справі № 922/445/19 зазначається про те, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Як вбачається з матеріалів справи між ТОВ «Дайрекс» та адвокатським бюро «Олег Зудінов та партнери» укладено договір від 11.11.2020 №11/20/31777118 про надання професійної правничої (правової) допомоги у справі №910/15077/20.
Крім того, адвокат Зудінов Олег Олексійович є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №5795/10 від 30.08.2016.
Як вбачається з рахунку на оплату послуг №30-04 від 30.04.2021 оплата професійної правничої допомоги  у справі №910/15077/20 згідно з договором від 11.11.2020 №11/20/31777118 складається з вивчення апеляційної скарги та складання відзиву на неї (2000,00 грн.) та виїзд в судове засідання Північного апеляційного господарського суду , 1 засідання (3000,00грн),  всього на суму 5000,00 грн.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу)
З урахуванням викладеного вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000грн підлягають задоволенню.
Враховуючи викладене, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення  Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 не підлягає скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273-279, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Північний  апеляційний господарський суд,

                                                  ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну  скаргу ТЕМАС a.s. залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2021 у справі  №910/15077/20 залишити без змін.
3. Стягнути з TEMAS a.s. (юридична адреса: вул.Нимбурська, 53 м.Звіренек Чеська Республіка, п/і 28913 код 000 12 092 ; банківські реквізити згідно контракту: CSOB (Ceckoslovenska obchodni banka) SWIFT:СEKOCZPP IBAN code: CZ87 0300 0000 0002 4557 0-124 B.acc: НОМЕР_2 ; адреса для отримання поштової кореспонденції: вул.Леваневського, 95 м.Біла Церква, Київська область, Україна, п/і 09100) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дайрекс» (бул. Лесі Українки, 15, м.Київ, Україна п/і 01133, код ЄДРПОУ 31777118, ІПН 317771126102)  судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
4. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.    
5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена  до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення. 
В разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови суду апеляційної інстанції зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано  03.06.21

Головуючий суддя                                                            С.А. Пашкіна 

Судді                                                                                В.В.Андрієнко

                                                                                Л.Г. Сітайло