КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
20 квітня 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 367/8623/18
провадження № 22-ц/824/5312/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Кравець В.А.,
суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф. 
 
учасники справи:
 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
відповідач -  ОСОБА_1 
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни
 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року у складі судді Оксюти Т.Г.
 
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2018 року представник АТ КБ «Приватбанк» -  Гаренко Н.В. звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором №б/н від 28 липня 2008 року у розмірі 11 342 грн та 1 762 грн судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що  ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 28 липня 2008 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Указував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в указаній заяві.
 
АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах установленого кредитного ліміту.
У свою чергу відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 13 листопада 2018 року утворилася заборгованість у розмірі 11 342 грн, з яких: 3 842,09 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 6 721,72 грн - нараховано пені; 250 грн - штраф (фіксована частина); 528,19 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з указаним рішенням, 11 лютого 2021 року представник позивача Крилова О.Л.   звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.
Зазначає, що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Окрім того, договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним.
Звертає увагу суду на підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що вважає належним доказом ознайомлення останнього з умовами кредитування.
Вказує на виписку по картковому рахунку відповідача, що слугує підтвердженням факту отримання кредитних коштів ОСОБА_1 , факту видачі кредитної картки та користування позичальником кредитними коштами.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.
Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України  розгляд справи здійснюється  у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до  п. 1                 ч. 1  ст. 274 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 липня 2008 року відповідачем підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої останній отримав кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Згідно інформації, викладеної в анкеті-заяві ОСОБА_1 ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, що були надані останньому для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав анкету заяву №б/н від 28 липня 2008 року, розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року та 13 листопада 2018 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також виписку по рахунку відповідача від 24 квітня 2020 року.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість  ОСОБА_1  за вказаним кредитним договором станом на 13 листопада 2018 року становить 11 342 грн, з яких:      3 842,09 грн - нараховано відсотків за користування кредитом; 6 721,72 грн - нараховано пені; 250 грн - штраф (фіксована частина); 528,19 грн - штраф (процентна складова).
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних справа та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Виходячи з вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати від боржника повернення всієї суми кредиту.
При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Стороною позивача на підтвердження позовних вимог надано копію анкети-заяви №б/н від 28 липня 2008 року, розрахунки заборгованості станом на 31 травня 2015 року та    13 листопада 2018 року, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, а також виписку по рахунку відповідача від 24 квітня   2020 року.
В анкеті-заяві зазначено персональні дані    ОСОБА_1 , а також визначено бажаний кредитний ліміт у розмірі 1 500 грн та зазначено номер отриманої кредитної картки. Проте, в указаному документі сторонами не визначено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та неустойки.
З довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» вбачається, що між сторонами погоджено базову відсоткову ставку, а також пеню, яка нараховується за формулою: Пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = (базова відсоткова ставка по договору) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн/ долари США на місяць, нараховується один раз на місяць при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 та більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн та більше; а також штраф 250 грн + 5% від суми позову.
Проте, з наданої стороною позивача довідки не виявляється за можливе встановити розмір погоджених сторонами відсотків, оскільки надана довідка є копією незадовільної якості друку та нечитабельною, зокрема в частині визначення базової відсоткової ставки.
Отже, позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом задоволенню не підлягають з огляду на те, що довідка про умови кредитування використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в частині визначення базової відсоткової ставки є нечитабельною. В інших доказах, долучених стороною позивача до матеріалів справи, відсутні відомості про погодження між сторонами процентної ставки у розмірах, яких нараховував банк.
Ураховуючи наявність у справі довідки про умови кредитування використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», висновок суду першої інстанції про те, що між сторонами не погоджено розмір неустойки, є помилковим, оскільки з указаної довідки вбачається, що вона підписана відповідачем, а отже останній погодився з умовами, визначеними цією довідкою, зокрема з розміром пені та штрафів. Будь-яких заперечень стороною відповідача не заявлено ані в суді першої, ані апеляційної інстанції.
Відповідно до положень статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Тобто неустойка належить до заходів цивільно-правової, договірної відповідальності.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
За змістом статей 550, 617 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від            21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15 та Верховним Судом у постанові від 25 липня 2018 року у справі  № 631/1348/16-ц.
Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Разом з тим, звернувшись до суду, АТ КБ «Приватбанк» у позовній заяві просив стягнути як пеню, так і штрафи: фіксовану частину і процентну складову, що суперечить нормам статті 61 Конституції України.
У жодному нормативно-правовому акті та акті судової практики не закріплено висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню, у разі посилання суду на ст. 61 Конституції України, та який критерій має бути застосовано для його вибору.
Тлумачення ст. 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тому в кожному випадку окремо необхідно визначати, стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, в тому числі, з урахуванням їх розміру.
Таким чином, виходячи з того, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконував, з нього підлягає стягненню на користь банку заборгованість за кредитним договором, що складається зі штрафу, розмір якого відповідає умовам договору та складає 778,19 грн, з яких: 528,19 грн - штраф (процентна складова), 250 грн - фіксована частина. Зважаючи на те, що у відповідача згідно матеріалів справи відсутня заборгованість за тілом кредиту, розмір пені, заявлений позивачем, є необґрунтовано завищеним.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та  ухвалення  нового рішення у відповідній частині.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об`єктивну оцінку зібраним доказам по справі та нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог частково. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків підлягає залишенню без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд змінює розподіл судових витрат.
Беручи до уваги ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог у розмірі 778,19 грн, з яких        250 грн - штраф (фіксована частина); 528,19 грн - штраф (процентна складова), з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 120,87 грн та за подання апеляційної скарги у сумі 181,30 грн, а всього - 302,17 грн.
Керуючись статями 367, 369, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника позивача Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення неустойки - скасувати.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення неустойки - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором, а саме штраф у розмірі 778,19 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
В іншій частині рішення - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 302,17 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

           Головуючий                                                                         В.А. Кравець
 
Судді                                                                                         О.В. Желепа
 
                                                                                                               О.Ф. Мазурик