Єдиний унікальний номер 234/5996/20 
Номер провадження 22-ц/804/737/21        

Єдиний унікальний номер 234/5996/20
Номер провадження 22-ц/804/737/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Новікової Г.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні в м. Бахмут  апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків (суддя першої інстанції ОСОБА_4 ),

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу. ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_2 завданні збитки в порядку регресу в сумі 7005 грн 36 коп.
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу залишено без задоволення.
Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.
В обґрунтування доводів скарги вказує на те, що страховик відповідача ПрАТ «Київський страховий дім», при здійснення виплати страхового відшкодування обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВК/2203372, керувався умовами договору та вимогами статей 9,22-31,35,36 Закону України «Про обов`язкові страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відтак здійснив відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок дорожньої транспортної пригоди майну третьої особи.
На підставі рішення Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 року у справі № 910/1385/18 страховик відповідача (ПрАТ «Київський страховий дім» відшкодував лише матеріальний збиток, який є меншим, ніж вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу. Невідшкодованою залишилась різниця у розмірі вартості фізичного зносу автомобіля.
Наголошує на тому, що до позивача як до нового кредитора перейшло відповідне право стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди в страховим відшкодуванням за полісом № АК/2203372.
Зазначає, що оскільки у страховика відповідача не виник обов`язок з відшкодування різниці у вигляді фізичного зносу, а тому така різниця має бути сплачена безпосередньо відповідачем.
ОСОБА_1 , просив рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.
Від ОСОБА_3 , відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В даній справі ціна позову становить, 7005,36 гривень, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (2270 х 100=227000), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що у відповідності до Договору про відступлення права вимоги  від 16 березня 2020 року, ФОП ОСОБА_2 останній отримав право вимоги страхового відшкодування в сумі 7005,36 грн.
05.04.2017 року приблизно о 09 годині 20 хвилин біля буд. 21 по вул. Я. Мудрого в м. Слов`янську сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП автомобілю «LEXUS» держ.номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , було спричинено механічні ушкодження.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду від 09.06.2017 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, та визнано винним у скоєні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно ремонтної калькуляції № uip_1664 від 12.04.2017 року вартість відновувального ремонту автомобіля «LEXUS» держ.номер НОМЕР_1 складає 12968 грн. 63 коп.
Згідно Договору серії 214-01 № 033/000/17000002 ОСОБА_5 застрахувала транспортний засіб «LEXUS» держ.номер НОМЕР_1 .
Згідно заяви – повідомлення від 05 квітня 2017 року ОСОБА_5 повідомила страхову компанію про страховий випадок, який мав місце 05.04.2017 року.
У відповідності до платіжного доручення № 734 від 17.07.2017 року страхове відшкодування в сумі 12968,63 грн. сплачено ФОП ОСОБА_6 , який проводив відновлювальні  ремонтні роботи.
Згідно полісу № АК/2203372 ОСОБА_3 застрахував свою цивільно-правову відповідальність в страховій компанії ПрАТ «Київський страховий дім», згідно до п. 4 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 року ухвалене за позовом ПрАТ «УПСК» до ПрАТ «Київський страховий дім» про відшкодування шкоди в сумі 12968 грн. 63 коп., вимоги були задоволені частково та стягнуто 5963,27 грн. 
Тобто, рішенням суду, яке набрало чинності встановлено, що сума страхового відшкодування становить 5963,27 грн.
Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. 
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1, 3 статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Пунктом 2.1 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі – обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відтак, враховуючи положення Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” та статті 1194 ЦК України, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.
За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Проте, Закон України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 – межами ліміту відповідальності; стаття 29 – вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).
Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.
При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страховик (МТСБУ) страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
З матеріалів справи вбчається, шо рішенням Господарського суду міста Києва від 17 квітня 2018 року стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Київський страховий дім”  на користь Приватного акціонерного товариства “Українська пожежно-страхова компанія”  5 963,27 грн. – страхового відшкодування, 1 379,40 грн. витрат на послуги адвоката та 810,21 грн. судового збору за розгляд позовної заяви.
У вказаного рішенні господарского суду встановленні настуні обставини: 05.04.2017 біля будинку № 12 по вул. Я. Мудрого у м. Слов`янську за участю автомобіля «Lexus LX 570», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 та за участю автомобіля «ЗАЗ-Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , сталася дорожньо-транспортна пригода.
Згідно постанови Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.06.2017 у справі № 3/243/684/2017 дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення водієм автомобіля «ЗАЗ-Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_3 вимог ПДР України, тобто скоїв правопорушення за яке передбачена відповідальність ст. 124 Кодексу про адміністративне правопорушення України.
Постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.06.2017 у справі № 3/243/684/2017 ОСОБА_3 за здійснення вказаного ДТП було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
18.01.2017 між позивачем (страховик) та ОСОБА_5 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 033/000/17 000002 (надалі – договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов`язок по страхуванню автомобіля «Lexus LX 570», реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобНа підставі заяви-повідомлення та заяви на виплату страхового відшкодування, Приватним акціонерним товариством “Українська пожежно-страхова компанія” було здійснено розрахунок страхового відшкодування та складено страховий акт № КАСКО/033/000/17/0033 від 13.07.2017 транспортного засобу «Lexus LX 570», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та встановлена сума страхового відшкодування у загальному розмірі 12 968,63 грн.
Позивач, на виконання своїх зобов`язань перед страхувальником за договором страхування наземного транспорту, перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_6 12 968,63 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 734 від 17.07.2017 на суму 12 968,63 грн. з призначенням платежу: Страхове відшкодування авто № НОМЕР_1 ОСОБА_5 зг. акту № КАСКО/033/000/17/0033 від 13.07.2017, НДФЛ необл. без ПДВ.
Зважаючи на те, що з вини ОСОБА_3 , який керував автомобілем «ЗАЗ-Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення з автомобілем «Lexus LX 570», реєстраційний номер НОМЕР_1 , він є особою, відповідальною за збиток, заподіяний зазначеному автомобілю.
Між Приватним акціонерним товариством “Київський страховий дім” та ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту поліс АК 2203372, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ЗАЗ-Daewoo» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Згідно зазначеного полісу ліміт відповідальності за шкоду майну становить 100 000,00 грн.
Відповідно до ст. 12.1. Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до Полісу № АК 2203372 розмір франшизи становить 0,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 100 000,00 грн.
Згідно до ремонтної калькуляції № uip_1664 від 12.04.2017 загальна вартість виконання робіт та вартість нових запчастин для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу «Lexus LX 570», реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 12 968,63 грн.
Згідно ч. 3 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків, а тому апеляційний суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума завданих ним збитків, з урахуванням відшкодованої суми ПрАт «УПСК»  з ПрАТ «Київський страховий дім» на підставі рішення господарьсокго суду містка Київа від 17.04.25018 року у розмірі 7005, 36 грн (12968,63-5963,27 = 7 005,36)
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
В той же час, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.
В даній справі правовідносини, які виникли між стороними є саме суброгацією, яка регулюється ст. 993 ЦК України.
Відмовляючі в задоволені позву суд першої інстанції не дослідив надані позивачем докази у справі, не визначив характер правовідносин в даній справі, чим порушим норми процесуального та матеріального  права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Установивши, що саме на відповідача покладається обов`язок  відшкодовувати різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом, суд апеляційної інстанцій дійшов висновку про скасування рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року через порушення судом норм матеріального права, та вважає. що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку суброгації, підлягає задоволенню в повному обсязі у зв`язку із доведеністю обставин, на які посилається позивач у своєї позовній заяві.
Доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в матеріалах справи.
В позовній заяві представник позивача адвокат Самойленко П.М. просив стягнути з ОСОБА_3 витрати на правову допомогу  в сумі 4000 грн.
Згідно зі статтею 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
- договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”);
- за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
- як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
- адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
- адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”;
- відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”.
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18.
Так на підтвердження здійснених позивачем витрат на професійну правничу допомогу надано: АКТ здачі-приийняття робіт (надання послуг) до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30.01.2019 року з адвокатом Самойленко П.М.. розрахунок суми судових витрат та дві квитанції в яких значиться отримувач ОСОБА_1 на загалну суму 4000 грн  акт виконаних робіт, довіреність (а.с.36-42).).
Апеляційний суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи: договір про надання юридичних послуг, детальний опис послуг з кількістю витраченого часу та вартістю наданих послуг, а також акт приймання виконаної роботи, підтверджують понесені позивачем витрати та є належним чином обґрунтованими.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, апеляційну скаргу задоволено повністю, рішення суду першої інстанції скасовано та задоволено позовну заяву, судовий збір за подання позовної заяви (840,80 грн) та за апеляційній перегляд справи (1261,20 грн) підлягає стягненню з ОСОБА_3 у розмірі 2102 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 141, 390 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 08 грудня 2020 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування збитків задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ФОП ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 (р/ НОМЕР_5 в АТ КБ «Приватбанк») завдані збитки у сумі 7005 (сім тисяч п`ять) гривень 36 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ФОП ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 (р/ НОМЕР_5 в АТ КБ «Приватбанк») витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ФОП ОСОБА_2 ,РНОКПП НОМЕР_4 (р/ НОМЕР_5 в АТ КБ «Приватбанк») судовий збір у сумі 2102 (дві тисяч сто дві) гривні.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді           О.В. Халаджи

           В.Б. Азевич

           Г.В. Новікова