Ухвала
Іменем України
 
29 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 522/11201/20
провадження № 61-2595ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» про визнання відсутнім права іпотеки, скасування державної реєстрації іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року доПриморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Геліос» (далі - ТОВ «ФК «Геліос») про визнання відсутнім права іпотеки, скасування державної реєстрації іпотеки квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2020 року відкрито провадження у справі.
Разом із позовом подані клопотання про витребування доказів та застосування заходів забезпечення позову до набрання рішення суду у даній справі законної сили у вигляді заборони суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 338,1 кв. м, житловою площею 256,3 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 141607251101.
Клопотання  про забезпечення позову мотивовано тим, що не вжиття заходів забезпечення позову може унеможливити подальше виконання відповідного рішення суду у разі задоволення їх позовних вимог. Позивачі зазначали, що відповідач на даний час зареєстрований як іпотекодержатель, права якого ними оспорені, а отже останній має право звернення стягнення на квартиру, як на предмет іпотеки. Відчуження відповідачем квартири третім особам у рамках реалізації зареєстрованого за банком права іпотеки на квартиру унеможливить відновлення їх порушених прав на квартиру, як власників, у силу дії положень статей 330, 388 ЦК України.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року клопотання про витребування доказів задоволено.
Витребувано із Управлінні державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської радиналежним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи № 141607251101, сформованої на об`єкт нерухомого майна - квартиру, загальною площею 338,1 кв. м, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 .
Зобов`язано виконавця надати інформацію до Приморського районного суду м. Одеси до «05» жовтня 2020 року.
Клопотання про забезпечення позову задоволено. Забезпечено позов до розгляду справи по суті, а саме: заборонено суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири, об`єкту житлової нерухомості, загальною площею 338,1 кв. м, житловою площею 256,3 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 141607251101, до вирішення спору судом.
Постановою Одеського апеляційного суду 21 січня 2021 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року залишено без змін.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у лютому 2021 року, ТОВ «ФК «Геліос»просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду 21 січня 2021 року в частині забезпечення позову, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Згідно з частиною другою статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України. 
Згідно з пунктами 2, 4, 10 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Згідно з частиною першою статті 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.
Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власниками спірного майна (квартири) є позивачі. Разом із цим, відповідач, зареєстрований у якості іпотекодержателя спірного майна (квартири), має право звернути стягнення на спірне іпотечне на спірне заставлене іпотечне майно (квартиру). Позивачі вважають, що у відповідача відсутнє право іпотеки на належне їм на праві власності спірне майно (квартиру), оскільки визначені законом правові підстави для набуття відповідачем такого права іпотеки відсутні, а тому просять суд захистити належне їм право власності на спірне майно (квартиру) від можливого безпідставного звернення стягнення на спірне майно (квартиру) та скасувати зареєстровані обмеження у здійсненні ними права власності, пов`язані із реєстрацією права іпотеки.
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно врахував, що державна реєстрація за відповідачем права іпотеки на спірне майно (квартиру) надає відповідачу правову можливість звернути стягнення на спірне майно (квартиру) визначеними Законом України «Про іпотеку» способами без погодження із позивачами та до вирішення судом цього спору, чим позбавить позивачів права власності на квартиру. За таких умов, подальший розгляд позову, а також виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог буде неможливим, оскільки право власності на спірне майно (квартиру) можуть набути інші особи. Внаслідок таких можливих дій відповідача забезпечення судом ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивачів на спірне майно (квартиру) у рамках цього позову буде неможливим. Для захисту своїх прав та інтересів позивачі вимушені будуть звертатися до суду вже з іншим віндикаційним позовом про витребування належного їм майна.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
За частинами першою та другою статті 25 цього Закону, проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. Судове рішення про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав. Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій.
Відповідно до пункту 17 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, у разі коли під час розгляду заяви державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованого рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з обов`язковим посиланням на зареєстроване у базі даних заяв рішення суду.
Враховуючи викладене, ефективний захист права власності позивачів, можливість поновлення порушених прав та інтересів позивачів, а також виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог можуть бути забезпечені судом шляхом постановлення ухвали про заборону вчинення реєстраційних дій щодо спірного майна (квартири).
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ТОВ «ФК «Геліос» є необхідним і заборона суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти реєстраційні дії щодо спірного майна (квартири) є співмірним із заявленими вимогами, не обмежує і не порушує права відповідача.
Суди попередніх інстанцій вірно визначили, що заходи забезпечення позову, які заявлені у справі, є співмірними із позовними вимогами та обставинами, викладені у заяві про забезпечення позову.
Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржуються, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржені, у касаційній скарзі не зазначені.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду 21 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» про визнання відсутнім права іпотеки, скасування державної реєстрації іпотеки.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
С. О. Карпенко 
 
І. М. Фаловська