ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 р.	Справа № 520/6071/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020, головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.,   м. Харків, повний текст складено 27.08.20 року по справі № 520/6071/2020
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Державного підприємства обслуговування повітряного руху України                
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України, в якій просив суд: визнати противоправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку; стягнути з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 382130 грн. (триста вісімдесят дві тисячі сто тридцять гривень).
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 року у справі №520/6071/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвели до неправильного вирішення правового спору.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 року зупинено провадження у справі № 520/6071/2020  о набрання законної сили судовим рішенням об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі № 240/532/20 (провадження № К/9901/14941/19).
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021 поновлено провадження у справі № 520/6071/2020 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020  .
Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі по тексту – КАС України).
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи у їх сукупності , вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 наказом Міністра оборони України № 1113 від 15.10.2010 року був звільнений з військової служби у запас та наказом від 04.11.2010 року був звільнений з посади у Дніпропетровському регіональному структурному підрозділі Державного підприємства обслуговування повітряного руху України.
Розмір грошового забезпечення згідно довідки Державного підприємства обслуговування повітряного руху № 10.1-11-03 від 08.12.2010 року на день звільнення складав 10359,50 грн.
При звільненні позивачу не була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного забезпечення за 26 повних календарних років, у зв`язку з чим для захисту своїх прав позивач звернувся з позовом до суду.
Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2012 року по справі №2а-11232/12/2070 адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено; визнано протиправною бездіяльність Державного підприємства обслуговування повітряного руху; України відносно не нарахування та не здійснення виплати одноразової грошової допомоги при звільненні; зобов`язано Державне підприємство обслуговування повітряного руху України здійснити нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 134673.50 грн. (сто тридцять чотири тисячі шістсот сімдесят три гривні п`ятдесят копійок); стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 32.19 грн. (тридцять дві гривні дев`ятнадцять копійок).
Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.01.2013 року апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України "Украерорух" залишено без задоволення; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2012р. по справі   №   2а-11232/12/2070 залишено без змін.
Постановою Вищого адміністративного суду України від 24.04.2014 року касаційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України відхилено; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2012 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2013 року залишено без змін.
На виконання постанови ВДВС Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 21.08.2014 року №ВП3699131 позивачу 04.09.2014 року перераховано 134673,50 грн. одноразової грошової допомоги при звільненні, що підтверджується копією виписки з особового рахунку позивача.
Позивач зазначає, що відповідачем допущена протиправна бездіяльність, щодо невиплати заборгованості у розмірі середнього грошового забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а тому він звернувся з адміністративним позовом до суду.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено встановлений ч.5 ст.122 КАС України місячний строк для звернення до суду з цим позовом без поважних причин.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.
Так, частиною 1 ст.122 КАС України визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З аналізу зазначених положень процесуального закону слідує, що законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.
При цьому, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України).
У даній категорії справ законодавець визнав строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 240/532/20 та враховуються апеляційним судом під час вирішення даного спору.
За матеріалами справи  остаточний розрахунок з позивачем Державне підприємство обслуговування повітряного руху України провело 04.09.2014 року, проте до суду з цим позовом ОСОБА_1 лише 14.05.2020 року майже через шість років після отримання належних йому при звільненні коштів, тобто з пропуском встановленого процесуальним законом місячного строку.
 Доводи позивача стосовно того, що про порушення своїх прав він дізнався лише в березні 2020 року, на прийомі у інспектора Державної служби праці у Харківській області та у зв`язку з чим, 19.03.2020 року звернувся до Державного підприємства обслуговування повітряного руху з заявою про виплату заборгованості у розмірі середнього грошового забезпечення за час затримки належних сум при звільненні по день фактичного розрахунку, не можуть вважатися судом достатніми та належними, оскільки позивач при цьому не заперечує обставин проведення відповідачем із ним повного розрахунку 04.09.2014 року.
Колегія суддів зазначає, що дотримання строку звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту таких прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання вказаних строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукуючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.
Строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, може звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.
Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного вчинення ними передбачених КАС України процесуальних дій.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними і після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку посилання позивача  на те, що звернення до суду з даним позовом не обмежується будь-яким строком, є необґрунтованими, оскільки для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч.5 ст.122 КАС України). При цьому, про порушення своїх прав позивачу стало відомо з дня проведення із ним фактичного розрахунку, тобто з 04.09.2014 року, з якого й розпочинається перебіг місячного строку для звернення позивача до суду з позовом про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, позивач звернувся до адміністративного суду з пропуском встановленого процесуальним законом місячного строку.
При цьому, колегія суддів зауважує, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних доказів, які б унеможливлювали або позбавляли позивача можливості звернутися до суду у визначені законом (КАС України) строки з відповідним адміністративним позовом до відповідача, якщо позивач вважав, що порушені його права та законні інтереси.
Позивачем викладено свою позицію щодо строку звернення до суду з позовом у відповіді на відзив, в якому вказує , що його право на звернення за захистом прав не обмежено будь-яким строком на підставі ч.2ст.233 КЗпП. 
Посилання позивача на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.04.2018 № 806/1183/16,  від 13.05.2019р. № 212/6985/16 колегією суддів не приймаються, оскільки при вирішенні тотожних спорів потрібно враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду , викладеною в постанові від 11.02.2021 по справі №240/532/20, яка є обов`язковою для врахування в силу ч.5 ст.242 КАС України.
Відповідно до п.8 ч.1 статті240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з ч.3 статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Вимоги ч.3 ст. 123 КАС не передбачають обов`язку пропонувати позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку.  
Оскільки позивачем пропущено місячний строк звернення до адміністративного суду, про поновлення пропущеного строку позивачем не заявлено, позивачем викладено свою позицію щодо не пропущення ним строку звернення до суду з позовом у відповіді на відзив, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо правомірності залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене та позицію позивача з посиланням на те  , що його право на звернення за захистом прав не обмежено будь-яким строком на підставі ч.2ст.233 КЗпП,  доводи апеляційної скарги щодо ненадання можливості заявити клопотання про поновлення строків колегія суддів до уваги не приймає 
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, переглянувши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали, суд  першої інстанції дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Доводи позивача не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.08.2020 по справі № 520/6071/2020  залишити без змін.
 . 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  19.04.2021 року