Номер провадження: 22-ц/813/2220/21 
Номер справи місцевого суду: 1519/2-1775/11
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Дришлюк А. І.
                Категорія: 19

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2021 року                                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,
при секретарі судового засідання Фабіжевській Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року вцивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибодобувна компанія «Океантрансфіш» про стягнення заборгованості за кредитним договором, –
ВСТАНОВИВ:

30 червня 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), яке є правонаступником Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ТОВ «Рибодобувна компанія «Океантрансфіш», посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк`та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту від 22.10.2007р. №11238879000, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті в сумі 108000,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення договору становило 545400,00 грн. (т.1, а.с 1-49).
22 червня 2011 року заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Сегеда О.М.) позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибодобувна компанія «Океантрансфіш» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березівським РВУ МВС України в Одеській області 25.10.2000р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Гагарінським РВУ МВС України в м. Севастополь 15.11.2000р., ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»» заборгованість за кредитним договором №11238879000 від 22.10.2007р. в розмірі 1018779 (один мільйон вісімнадцять тисяч сімсот сімдесят дев`ять) гривень 63 коп., яка станом на 19.04.2010р. складається з заборгованості за основним боргом та простроченим кредитом за кредитом –808418,92 грн.; заборгованості по строковим та простроченим відсоткам за користування кредитом –175717,76 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом –11896,86 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом –22744,09 грн.; стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Березівським РВУ МВС України в Одеській області 25.10.2000р., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Гагарінським РВУ МВС України в м. Севастополь 15.11.2000р., ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»» витрати по оплаті судового збору в сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) гривень, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 120,00 (сто двадцять) гривень (т.1, а.с 164-169).
24 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що про існування даної справи він не знав, судових повісток не отримував, зазначене заочне рішення було прийнято за його відсутності, копію якого він також не отримував, чим було порушено його право на справедливий судовий розгляд. На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просив суд скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року по справі №1519/2-1775/11 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (т. 2, а.с. 11-18). 
07 травня 2020 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулася із заявою про заміну сторони у даній справі, а саме стягувача АТ «УкрСиббанк» на його правонаступника – ТОВ «Кей Колект», оскільки 12 грудня 2011 року між заявником та ТОВ «Кей Колект» був укладений договір факторингу №1, за умовами якого всі права та обов`язки за договором про надання споживчого кредиту №11238879000, укладеного між банком та ОСОБА_1 перейшли до ТОВ «Кей Колект» (т.2, а.с 39-51).
14 травня 2020 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Сегеда О.М.) заяву Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про заміну сторони по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товариство з обмеженою відповідальністю «Рибодобувна компанія «Океантрансфіш» про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без задоволення (т.2, а.с 66-68).
05 червня 2020 року ОСОБА_1 засобами Укрпошти направив апеляційну скаргу на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року. Апелянт вважає, що вказане заочне рішення є необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним із грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, суд першої інстанції не взявши до уваги вимоги ст. 128 ЦПК України та ч.1 ст. 158 ЦПК України 2004 року, порушив право відповідача знати про час і місце судових засідань та фактично позбавив його можливості надати свої заперечення проти позову. Апелянт не знав взагалі про існування судового процесу, жодної повістки про виклик до суду не отримував. Апелянт пояснює, що позивач зловживав становищем, при підписанні кредитного договору, та при проведенні розрахунку заборгованості за кредитним договором, а саме не надавши відповідачу повну та вичерпну інформацію за умовами договору, та застосувавши до відповідачів і відсотки тіла кредиту, пеню по тілу кредиту, пеню на відсотки, чим порушив права відповідача. Умови договору про надання споживчого кредиту № 11238879000 від 22 жовтня 2007 року є несправедливим, суперечить принципам розумності та добросовісності та наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків позивача, як споживача послуг банку, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором. На думку апелянта, позивач зазначає суму боргу в розмірі 128539 дол. США, при загальній сумі кредиту 108000 дол. США, відповідач тривалий час після отримання кредитних коштів сумлінно виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та сплачував по кредиту. Апелянт вважає, що в заочному рішення суду вказана хибна сума відсотків. Апелянт вважає, що будь-якої підстави для укладення додаткової угоди в день укладення основного договору не існувало. Додатковою угодою від 22.10.2007 року було додано до основного договору додаток №2 та додаток №3, проте основний договір містив посилання на такі додатки, однак до основного договору додані вони не були. Крім того, банк не надав суду письмове підтвердження ОСОБА_1 про ознайомлення з інформацією. Апелянт просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року. Визнати договір про надання споживчого кредиту №11238879000 від 22 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АТ інноваційним банком «УкрСиббанк» недійсним. В позові АК інноваційного банку «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11238879000 від 22 жовтня 2007 року відмовити в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
В судовому засіданні 01.04.2021 року представник відповідача ОСОБА_4 просив задовольнити апеляційну скаргу. Представник ТОВ «Кей-Колект» - Краснопивцев О.К. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Інші учасники про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. В судове засідання не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що через невиконання зобов`язань за кредитним договором від 22.10.2007р. №11238879000 у відповідачів станом на 19.04.2010р. склалася заборгованість перед ПАТ «УкрСиббанк», в загальній сумі 1018779,63 грн. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від виконання своїх зобов`язань ухиляються. Позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договорів кредиту, для досудового врегулювання спірних правовідносин. Тому суд першої інстанції вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції 22.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту від 22.10.2007р. №11238879000, згідно з яким АКІБ «УкрСиббанк» надав, а ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті в сумі 108000,00 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на день укладення договору становило 545400,00 грн (т. 1, а.с.27-29).
22 жовтня 2007р. в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором від 22.10.2007р. №11238879000 між АКІБ «УкрСиббанк» та  ОСОБА_1  був укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_1  передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: дві земельні ділянки, площею 0,10 га кожна, які розташовані на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (т. 1, а.с.38-40).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22.10.2007р. №11238879000 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 22 жовтня 2007р. № 151942, згідно якого остання на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (т. 1, а.с.36).
В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 22.10.2007р. №11238879000 між АКІБ «УкрСиббанк» та ТОВ «Рибодобувна компанія «Океантрансфіш» був укладений окремий договір поруки від 22 жовтня 2007р. № 151954, згідно якого останній на добровільних засадах взяло на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (т. 1, а.с.37).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язаний повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦУ України однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.
Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до положень ст.ст. 11 та 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», в редакції, на час виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім процентної ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту та плати за дострокове його погашення є несправедливими і це є підставою для визнання таких положень договору недійсними.
Позивач, звертаючись до суду з позовом просив стягнути заборгованість, яка складається з залишку заборгованості в розмірі 101 998,4 доларів США, заборгованості по строковим та простроченим процентам в сумі 2 170,35 доларів США, пені – 1501,28 доларів США та 2 869,63 доларів США, а всього на суму 128 539,66 доларів США (т. 1, а.с. 19-26). З огляду на вказане доводи апеляційної скарги щодо того, що кредитний договір був укладений на суму лише 108 000 доларів США не приймаються до уваги, оскільки заборгованість, окрім тіла кредиту, також включає заборгованість за відсотками та пеню. Сума 22 171,48 доларів США включає заборгованість за строковими та простроченими процентами, а тому об`єктивно відрізняється від суми відсотків, передбаченої графіком платежу, який передбачає, що сплата заборгованості відбувається в строк, встановлений договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Апеляційний суд констатує, що законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги позикодавцем, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.
Отже, ненадіслання позикодавцем в досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту не є перешкодою для реалізації права позикодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до позичальника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, вкладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 року у справі 521/21255/13-ц.
Відповідно Закону України «Про захист прав споживачів» надання споживчих кредитів в іноземній валюті забороняється, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки на час укладання договору Закон такого положення не містив.
Щодо графіку погашення платежів. В матеріалах справи містяться два графіка погашення заборгованості: Додаток № 1, відповідно до якого розрахована сплата кредитних коштів помісячно з залишком максимальної заборгованості та Додаток № 2, відповідно до якого розрахована сплата заборгованості з щомісячними платежами (тіло кредиту), а також проценти за користування кредитом (т. 1, а.с. 30-31, 32-35). Вказані графіки підписані ОСОБА_1 . Тобто, другий графік (додаток № 2) містить детальний опис платежів за кредитним договором та терміном їх сплати. Відсутність графи «процентна ставка», за умови її визначенням в договорі та зазначенням розрахованої суми процентів до сплати не є підставою для визнання кредитного договору недійсним.
Щодо укладення додаткової угоди. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони передбачили в кредитному договорі можливість зміни відсоткової ставки, що не суперечить ані положенням діючого законодавства, ані умовам кредитного договору. Наявність підстав для укладення сторони визначили в п. 5 кредитного договору. Обґрунтованих доводів щодо визнання недійсним кредитного договору в зв`язку з порушенням порядку укладення додаткової угоди апеляційна скарга не містить. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи апелянта щодо несправедливості умов договору зводяться до суб`єктивного тлумачення умов договору апелянтом та не містять вагомих аргументів з посиланням на положення діючого законодавства в контексті несправедливості умов договору.
Щодо неналежного сповіщення відповідача. Відповідно до довідки адресно-довідкового бюро ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1, а.с. 138). В матеріалах справи містяться конверти з судовою кореспонденцією, які надсилались ОСОБА_1 за вказаною адресою реєстрації, однак, в зв`язку з неотриманням їх адресатом, повертались до суду (т. 1, а.с. 120-122, 142, 149-150, 162а).
При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься рекомендоване вручення поштового відправлення, відповідно до якого ОСОБА_1 за вище зазначеної адресою отримав копію заочного рішення від 22.06.2011 року (т. 1, а.с. 235), а також отримував іншу судову кореспонденцію (т. 1, а.с. 250).
Крім того, звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначив контактну адресу АДРЕСА_3 (т. 2, а.с. 70). 
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України в редакції, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Отже, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.
Щодо вимог апеляційної скарги. За обставинами даної справи предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором. В своїй апеляційній скарзі відповідач просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким визнати кредитний договір та додаткову угоду № 1 від 22.10.2007 року недійсними, а також відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
З огляду на вказане, оскільки апелянт в своїй скарзі заявляє вимоги, які не були предметом розгляду в справі, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги. Одночасно апеляційний суд роз`яснює апелянту право на звернення до суду з відповідними позовними вимогами в рамках іншої справи.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення положень діючого законодавства та обставин справи, зводяться до формальних міркувань та, в контексті предмету позовних вимог не впливають на розгляд справи по суті. Апелянту був наданий доступ до апеляційної інстанції та оскаржуване рішення було переглянуто в межах доводів апеляційної скарги.
Апеляційний суд зауважує, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 червня 2011 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду                                        А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                        А.І. Дришлюк

01.04.2021 року                                                                 м. Одеса