Ухвала
іменем України
24 травня 2021 року
м. Київ
справа № 947/4281/21
провадження № 51-2513ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 
в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження 
за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року про відмову в задоволенні скарги, поданої в порядку ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК),
встановив:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , поданої в порядку ст. 206 КПК, на затримання останнього відповідно до ст. 208 цього Кодексу.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 , на вищевказану ухвалу слідчого судді, відмовлено, оскільки, відповідно до вимог ст. 309 КПК, це рішення не підлягає оскарженню 
в апеляційному порядку.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 порушує питання про перевірку ухвали Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в касаційному порядку, просить 
її скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. В обґрунтування доводів зазначає, що, відмовляючи у відкритті провадження, апеляційний суд постановив рішення без урахування положень Конституції України, загальних засад кримінального провадження та практики Верховного Суду. Зокрема, на переконання захисника, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження мав керуватися висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 12 жовтня 2017 року по справі №757/49263/15-к, за якою в разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, 
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 1 КПК встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
В ч. 1 ст. 309 зазначеного вище Кодексу визначено перелік ухвал слідчих суддів, що підлягають апеляційному оскарженню під час досудового розслідування. До числа цих ухвал не відносяться ухвали слідчих суддів щодо скарг, поданих у порядку ст. 206 КПК.
Оскаржена ухвала Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року не підлягає апеляційному оскарженню і на підставі ч. 2 ст. 309 КПК, де йдеться окрім іншого, що явно не стосується цього випадку, про те, що в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді про відмову у відкритті провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, прокурора. Перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до слідчого судді, визначено приписами ст. 303 цього Кодексу.
На відміну від порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченого статтями 303 - 308 КПК, статтею 206 КПК визначені загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.
Ухвала слідчого судді щодо скарги, поданої в порядку ст. 206 КПКна затримання особи відповідно до ст. 208 КПК у переліку, передбаченому ст. 309 КПК, відсутня, а отже її оскарження в апеляційному порядку кримінальним процесуальним законом не передбачено. Зазначене відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду від 27 травня 2019 року (провадження № 51-7276кмо18, справа № 766/22242/17).
У цьому провадженні ОСОБА_5  було затримано 05 лютого 2021 року. 
08 лютого 2021 року ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 до  ОСОБА_5  було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. 
З доданих до касаційної скарги матеріалів встановлено, що 08 лютого 2021 року захисником ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 до Київського районного суду міста Одеси було подано скаргу, зі змісту якої суд встановив, що вона подана в порядку ст. 206 КПК на затримання останнього відповідно до приписів ст. 208 цього Кодексу. Зазначену скаргу в цей же день за участі захисника та підозрюваного ОСОБА_5 розглянуто слідчим суддею ОСОБА_7 , який постановив ухвалу про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_4 , де в мотивувальній частині послався на те, що в судовому засіданні було встановлено, що слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту та підозрюваного звільнено з-під варти. Тобто слідчий суддя розглянув скаргу вже після обрання підозрюваному запобіжного заходу.
Враховуючи викладене й беручи до уваги те, що захисник подав скаргу саме в порядку 
ст. 206 КПК, а не в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбаченому статтями 303 - 308 цього Кодексу, ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги, поданої в порядку ст. 206 зазначеного вище Кодексу, 
у цьому випадку не є такою, що підлягає апеляційному оскарженню за приписами 
ст. 309 КПК.
Водночас встановлений в кримінальному процесуальному законі порядок не включає процедури оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи відповідно до ст. 208 КПК, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.
Натомість про оскарження в апеляційному порядку ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 від 08 лютого 2021 року про обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу чи незгоду з рішенням за наслідками апеляційного перегляду зазначеної ухвали слідчого судді щодо законності затримання підозрюваного в касаційній скарзі не йдеться. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
За приписами ст. 424 КПКухвали слідчого судді оскарженню в касаційному порядку не підлягають, тому Верховний Суд у межах цього провадження не переглядає в касаційному порядку ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_6 від 08 лютого 2021 року якою до  ОСОБА_5  було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Верховний Суд також вважає необґрунтованими посилання сторони захисту на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2017 року у справі № 757/49263/15-к, де йдеться, що в разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 цієї статті. Право на апеляційне оскарження такого судового рішення підлягає забезпеченню на підставі п. 17 ч. 1 ст. 7 та ч. 1 ст. 24 КПК, які його гарантують, з огляду на положення ч. 6 ст. 9 КПК, яка встановлює, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. 
Аналогічні висновки Верховний Суд робив неодноразово, у тому числі в указаних в касаційній скарзі справах № 757/2200/17-к й № 243/6674/17-к, де слідчий суддя постановляв ухвали щодо питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не була передбачена КПК.
Натомість у цьому кримінальному провадженні скарга стороною захисту була подана в порядку ст. 206 КПК і відповідно слідчий суддя постановив ухвалу в межах процедури, яка передбачена кримінальним процесуальним законом. Тому зазначені висновки Верховного Суду України не можуть бути застосовані в цій ситуації.
Отже, переглядаючи ухвалу слідчого судді Київського районного суду міста Одеси від 08 лютого 2021 року про відмову в задоволенні скарги, поданої в порядку ст. 206 КПК на затримання в порядку ст. 208 КПК, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначена ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, та, відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК, вірно прийняв рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Зміст оскарженої ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою.
Враховуючи викладене, з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах підозрюваного ОСОБА_5 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2021 року про відмову в задоволенні скарги, поданої в порядку ст.206 КПК.
Ухвала оскарженню не підлягає, набирає чинності з моменту проголошення.
Судді:

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                 ОСОБА_3