П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/5107/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.   
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
29 квітня 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Курка О. П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Хмельницького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького апеляційного суду, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Державна судова адміністрація України про визнання протиправним та скасування п.1 наказу, визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хмельницького апеляційного суду, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, Державної судової адміністрації України, в якому просила:
-визнати протиправними та скасувати пункт 1 наказу голови Хмельницького апеляційного суду від 27.04.2020 №02/05-03 стосовно судді ОСОБА_1 , відповідно до якого при виплаті суддівської винагороди за період часу з 18.04.2020 та на період до завершення місяця, у якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України, нарахування суддівської винагороди здійснювалось в розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, установленої на 01.01.2020;
-визнати протиправними дії Хмельницького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди судді за період з 18.04.2020 до 31.05.2020 включно із застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020;
-зобов`язати Хмельницький апеляційний суд нарахувати та виплатити судді у відставці ОСОБА_1 суддівську винагороду (з врахуванням раніше виплачених сум) за період з 18.04.2020 до 31.05.2020 включно, в розмірі 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01.01.2020, надбавки за вислугу років - 50% від посадового окладу, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020;
-допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати суддівської винагороди за один місяць, встановити судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку статті 382 КАС України.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від  27 листопада 2020 року адміністративний позов задоволено частково:
-визнано протиправними дії Хмельницького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді Хмельницького апеляційного суду ОСОБА_1 суддівської винагороди судді за період з 18.04.2020 до 31.05.2020 включно із застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020;
-зобов`язано Хмельницький апеляційний суд нарахувати та виплатити судді у відставці    ОСОБА_1 суддівську винагороду (з врахуванням раніше виплачених сум) за період з 18.04.2020 до 31.05.2020 включно, в розмірі 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01.01.2020, надбавки за вислугу років - 50% від посадового окладу, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Звернуто рішення до негайного виконання в межах суми стягнення за один місяць.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, сторони посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неврахування всіх обставин справи, звернулись до суду для його скасування, що призвело до її невірного вирішення справи, подали апеляційні скарги.
В обґрунтування вимог апеляційних скарг відповідача та третьої особи вказано, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в редакції Закону №553-ІХ з 18.04.2020 по 28.08.2020 був чинний і підлягав виконанню всіма органами державної влади та їх посадовими особами. Відповідач не наділений правом оцінки діючих законів, а зобов`язаний їх виконувати. 
Мотивами апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначено, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено  в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування пункту 1 наказу голови Хмельницького апеляційного суду від 27.04.2020 №02/05-03 стосовно судді ОСОБА_1 , виходячи виключно із того, що останній втратив свою чинність.
Крім того, позивач вважає безпідставною відмову у встановленні судового контролю за виконанням судового рішення та просить звернути увагу на те, що відповідач, незважаючи на обізнаність з рішенням суду по даній справі, до цього часу не виконав його в межах суми стягнення за один місяць. 
25 січня 2021 року від Хмельницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначено про безпідставність її доводів.
Інші сторони своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційні скарги.
Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 19 лютого 2021року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 в період з 05.01.2011 по 28.07.2020 працювала на посаді судді Хмельницького апеляційного суду.
До 18 квітня 2020 року суддівська винагорода позивачу виплачувалася у повному обсязі відповідно до ст.135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII.
Однак, з 18 квітня 2020 року, відповідно до наказу голови Хмельницького апеляційного суду від 27.04.2020 №02/05-03 суддівську винагороду   ОСОБА_1 нараховано та виплачено не відповідно до положень ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”, а в обмеженому розмірі згідно зі ст. 29 Закону України “Про Державний бюджет України на 2020 рік” - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року.
Не погодившись з такими діями відповідача щодо нарахування та виплати  суддівської винагороди в обмеженому розмірі, позивачка звернулася до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивачки іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у зв`язку з чим при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прямо суперечить статті 130 Конституції України.
При цьому, суд першої інстанції, дійшовши висновку про протиправність спірного наказу, внаслідок винесення якого зменшено нарахування та виплату суддівської винагороди   ОСОБА_1 в період з 18.04.2020 по 31.05.2020, вважає, що  належним способом захисту прав позивача буде визнання протиправними дій Хмельницького апеляційного суду, оскільки вищевказаний наказ вичерпав свою дію з прийняттям головою Хмельницького апеляційного суду  наказу від 31.08.2020 №23/05-03/ "Про визнання таким, що втратив чинність наказу голови суду від 27.04.2020 №02/05-03/.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Частиною 1 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до частини 2 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" базовий розмір посадового окладу судді становить: судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Відповідно до частини 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Частиною 9 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
Проте, 12.03.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19", якою з 12.03.2020 на усій території України установлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
18.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-IX, яким Закон України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" доповнено статтею 29, відповідно до якої встановлено, що у квітні 2020 та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині 1 цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини 2 цієї статті).
Аналізуючи вищезазначені норми права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що будь-які обмеження судової винагороди не можуть бути застосовані до позивача іншими нормативно-правовими актами, окрім Закону України "Про судоустрій і статус суддів", з огляду на таке.
Статтею 8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 126 Конституції України незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України.
Конституційний Суд України в пункту 4.1 рішення від 11.03.2020 в справі № 4-р/2020 з посиланням в тому числі на норми міжнародного права зазначив, що: "Конституційний Суд України неодноразово висловлював юридичні позиції щодо незалежності суддів, зокрема їх належного матеріального забезпечення, зміни розміру суддівської винагороди, рівня довічного грошового утримання суддів у відставці (рішення Конституційного Суду України від 24.06.1999 №6-рп/99, від 20.03.2002 №5-рп/2002, від 01.12.2004 №19-рп/2004, від 11.10.2005 №8-рп/2005, від 18.06.2007 №4-рп/2007, від 22.05.2008 №10-рп/2008, від 03.06.2013 №3-рп/2013, від 19.11.2013 №10-рп/2013, від 08.06.2016 №4-рп/2016, від 04.12.2018 №11-р/2018, від 18.02.2020 № 2-р/2020.
Конституційний Суд України послідовно вказував: однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів; встановлена система гарантій незалежності суддів не є їхнім особистим привілеєм; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; суддівська винагорода є гарантією незалежності судді та невід`ємною складовою його статусу; зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виці матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому (перше речення абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 24.06.1999 №6-рп/99, перше речення абзацу 6 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 03.06.2013 №3-рп/2013, друге речення абзацу 6 підпункту 3.2., абзаци 27, 33, 34 підпункту 3.3 пункту З мотивувальної частини Рішення від 04.12.2018 №11-р/2018).
Відповідно до пункту 62 Висновку Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів від 01.01.2001 №1(2001) у цілому важливо (особливо стосовно нових демократичних країн) передбачити спеціальні юридичні приписи щодо убезпечення суддів від зменшення винагороди суддів, а також щодо гарантування збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя.
Європейська Комісія "За демократію через право" (Венеційська Комісія) наголосила, що зменшення винагороди суддів за своєю суттю не є несумісним із суддівською незалежністю; зменшення винагороди лише для певної категорії суддів, безсумнівно, порушить суддівську незалежність (пункт 77 Висновку щодо внесення змін до законодавства [України], яке регулює діяльність Верховного Суду та органів суддівського врядування, від 09.12.2019 №969/2019 (далі - Висновок).
Гарантії незалежності суддів зумовлені конституційно визначеною виключною функцією судів здійснювати правосудця (частина 1 статті 124 Основного Закону України).
Наведені положення Конституції України, юридичні позиції Конституційного Суду України дають підстави стверджувати, що законодавець не може свавільно встановлювати або змінювати розмір винагороди судді, використовуючи свої повноваження як інструмент впливу на судову владу" через інші законодавчі акти.
Таким чином, колегія суддів вважає, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно Законом України "Про судоустрій та статус суддів", при цьому застосування статті 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прямо суперечить статті 130 Конституції України.
Відповідно до частин 1-4 статті 7 КАС України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд приходить до висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Виходячи з наведених вимог процесуального права та враховуючи те, що стаття 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" в частині суддівської винагороди не відповідає Конституції України та нормам міжнародного права, суд до спірних правовідносин застосовує норми Конституції України як норми прямої дії.
Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-/2020 у справі №1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:
- частин 1, 3 статті 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-ІХ зі змінами;
- абзацу 9 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-ІХ.
Отже положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 14.11.2019 №294-ІХ зі змінами, Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" від 13.04.2020 №553-ІХ, визнані неконституційними та втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Суд наголошує на тому, що питання обрахунку та розміру суддівської винагороди регламентовано виключно статтею 130 Конституції України та статтею 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", що в свою чергу виключає можливість до правовідносин стосовно суддівської винагороди застосовувати інші Закони.
Отже, спірний наказ та як наслідок зменшення нарахування та виплати суддівської винагороди у період з 18.04.2020 по 31.05.2020 є протиправним.
За період з 18.04.2020 по 31.05.2020 суддівську винагороду позивачу нараховано та виплачено не відповідно до положень статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", а в обмеженому розмірі згідно зі статтею 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" - у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020.
Вказані обставини підтверджуються довідкою-розрахунком, наданим Хмельницьким апеляційним судом від 19.08.2020 №01-17/1218 за квітень, травень 2020.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Крім того, суд зауважує, що судовим рішенням може бути лише відновлено порушене право позивача, без жодних застережень щодо майбутніх правовідносин, оскільки судове рішення не може стосуватись періодів та правовідносин, які можуть виникнути в майбутньому та не може містити застережень чи умов, як "до завершення карантину".
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що дії Хмельницького апеляційного суду щодо нарахування та виплати судді ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 до 31.05.2020 включно із застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України від 14.11.2019 №294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020 є протиправними, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання відповідача нарахувати та сплатити невиплачену суддівську винагороду ОСОБА_1 (з врахуванням раніше виплачених сум) за період з 18.04.2020 до 31.05.2020 включно, в розмірі 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що встановлений на 01.01.2020, надбавки за вислугу років - 50% від посадового окладу, без застосування обмеження, встановленого статтею 29 Закону України від 14.11.2019 № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України №553-ІХ від 13.04.2020.
Також колегія суддів не вбачає за необхідне з`ясовувати, чи були відповідні бюджетні призначення у відповідача на виплату суддівської винагороди позивачу у спірний період. Дані обставини не мають правового значення, оскільки відповідач як роботодавець зобов`язаний був нараховувати та виплачувати суддівську винагороду у визначених законодавством розмірах.
Навіть при відсутності фінансування відповідні кошти мали нараховуватися як заборгованість. Наведений обов`язок відповідача випливає, зокрема з положень статті 24 Закону України "Про оплату праці", статті 115 Кодексу законів про працю.
Крім цього відповідно до частини 9 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
З метою забезпечення виконання вказаної норми Міністерство фінансів України наказом від 15 жовтня 2020 року №615 доповнило Економічну класифікацію видатків бюджету, затверджену наказом Міністерства фінансів України від 14 січня 2011 року №11 "Про бюджетну класифікацію" (із змінами), такою позицією як "суддівська винагорода".
Відповідні зміни набрали чинності лише з 01 січня 2021 року. Це у свою чергу означає, що до 01 січня 2021 року обсяги видатків на оплату праці суддів та працівників апаратів судів фінансувалися за єдиним кодом бюджетної класифікації.
Згідно з інструктивним листом Міністерства фінансів України від 3 вересня 2019 року №04110-09-10/22087 щодо підготовки бюджетних запитів на 2020-2022 роки передбачено, що на 2020 рік видатки на оплату праці працівників бюджетної сфери, працівників державних органів, суддів розраховано з урахуванням прогнозного індексу споживчих цін (106 %), необхідності вжиття заходів щодо оптимізації чисельності працівників державних органів та мережі установ в рамках реалізації відповідних реформ (арк. 4 листа, пункт 6).
В цьому ж листі зазначено про те, що Державній судовій адміністрації, Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, Конституційному Суду України під час визначення напрямів використання коштів загального та спеціального фондів державного бюджету виходити з того, що потреба органу судової влади у видатках на суддівську винагороду має бути забезпечена у повному обсязі відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (арк.9 листа, пункт 3).
Отже, в інструктивному листі Міністерства фінансів України від 03 вересня 2019 року щодо підготовки бюджетних запитів на 2020-2022 роки була зазначена вимога про таке використання коштів загального та спеціального фондів державного бюджету, яке стовідсотково забезпечує необхідний розмір суддівських винагород.
Таким чином відповідач, як розпорядник бюджетних коштів, мав першочергово забезпечити виплату суддівської винагороди у повному обсязі за рахунок видатків Державного бюджету України на 2020 рік на забезпечення здійснення правосуддя місцевими, апеляційними судами та функціонування органів і установ системи правосуддя.
Такий обов`язок та пріоритетність виплати суддівської винагороди у порівнянні з іншими виплатами, крім згаданого вище, випливає також із особливого статусу судді, необхідності неухильного дотримання гарантій його незалежності.
Натомість відповідачем зазначений обов`язок не був виконаний через помилкове застосування до спірних правовідносин норм частини третьої статті 29 ЗУ "про Державний бюджет України на 2020 рік" із змінами та доповненнями, внесеними ЗУ № 553-IX від 13 квітня 2020 року, а не через відсутність відповідних бюджетних призначень. Жодних доказів того, що ДСА України не забезпечила відповідачу відповідних видатків суду не надано.
Такі дії з нарахування та виплати суддівської винагороди відповідачем є протиправними.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судове рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному судовому рішенні, у зв`язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено негайне виконання рішення суду щодо присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Таким чином, на переконання колегії суддів  суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вимоги позивача в частині виплати суддівської винагороди позивачу у межах суми за один місяць необхідно звернути до негайного виконання.
Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача щодо необхідності  визнання протиправним та скасування наказу голови пункт 1 наказу голови Хмельницького апеляційного суду від 27.04.2020 №02/05-03 задоволенню не підлягають, оскільки вказаний наказ вичерпав свою дію оскільки, головою Хмельницького апеляційного суду прийнято наказ від 31.08.2020 №23/05-03/ "Про визнання таким, що втратив чинність наказу голови суду від 27.04.2020 №02/05-03/.
Стосовно вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, колегія суддів вказує на таке. 
За правилами ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У  Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України  зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції" суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.
Таким чином, інститут судового контролю полягає у здійсненні судом контролюючої функції по відношенню до суб`єкта владних повноважень з дотримання ним принципу обов`язковості судового рішення.
З набранням чинності нової редакції  КАС, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення  після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.
Водночас, слід зважити на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.
Крім того, ОСОБА_1 не наведено суду обставин наявність яких давала б суду підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання судового рішення. 
У відповідності з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційних скарг колегією суддів не встановлено
Згідно частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги ОСОБА_1 , Хмельницького апеляційного суду, Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

          
Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Курко О. П.