ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1817/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 травня 2021 року                                                                                            м. Київ
         Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі судді-доповідача Черпіцької Л.Т. та суддів Пилипенко О.Є., Собківа Я.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від   28 грудня 2020 року   у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України до ОСОБА_1   про стягнення матеріальної шкоди,
В С Т А Н О В И Л А:
Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 222571,05 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що при проведенні службового розслідування було встановлено причетність старшого солдата ОСОБА_1 до крадіжки майна зі складу Військової частини НОМЕР_1 (Військової частини – польова пошта НОМЕР_2 ) на суму, що після утримання з грошового забезпечення відповідача становить в загальному розмірі 222571,05 грн. Заходи направлені з боку позивача на досудове врегулювання спору та добровільного відшкодування шкоди відповідачем не призвели до будь-яких результатів.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від  28 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач  подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Мотивуючи апеляційну скаргу, позивач  зазначає, що  при проходженні служби за контрактом старший солдат ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №413 від 09.09.2017 відповідно до п.14 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» було притягнуто до матеріальної відповідальності за заподіяну шкоду державі. Вказує, що в ході розслідування було встановлено, що до крадіжки майна були причетні військовослужбовці військової частини польова пошта НОМЕР_2 , а саме старший солдат контрактної служби ОСОБА_1 та солдат 5-ї хвилі мобілізації ОСОБА_2 , який був демобілізований в липні 2016 року. 
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.09.2015 № 208 старшого солдата контрактної служби ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження військової служби з військової частини НОМЕР_3 , з 03 вересня 2015 року зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду радіотелеграфіста відділення управління, зенітної артилерійської батареї, зенітного ракетно-артилерійського дивізіону (а.с. 8).
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.04.2018 № 235 старшого солдата ОСОБА_1 , майстра групи регламенту та ремонту зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 48-РС від 19 квітня 2018 року за пунктом «с» (через службову недбалість) пункту « 1» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено з військової служби у запас, з 20 квітня 2018 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 9).
09.08.2016 начальником речового складу на ім`я заступника командира бригади з тилу було написано рапорт щодо виявленого факту протиправного потрапляння до складу військової частини ПП 0425 та нестачі майна (а.с. 10).
09.09.2016 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_2 прийнято наказ «Про призначення службового розслідування по факту злому та крадіжки складу речового майна військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )» № 1275, згідно якого комісії наказано провести службове розслідування по даному факту (а.с. 11).
Згідно копій Інвентаризаційного опису від 09.09.2016 № 1 та Інвентаризаційного опису втрат матеріальних цінностей від 20.12.2016 при проведенні інвентаризації встановлено нестачу майна на загальну суму 319481,00 грн, а саме:
куртка (зимова) - 46 шт. - 45586,00 грн;
штани (зимові) - 23 шт. – 21045,00 грн;
куртка «канада» - 33 шт. – 132000,00 грн;
штани «канада» - 33 шт. – 56100,00 грн;
шкарпетки «голандія» - 30 пар - 3720 грн;
розвантажувальний жилет - 15 шт. - 8100 грн;
черевики з в/б чорні - 14 пар - 7980,00 грн;
плащ нейлоновий ПВХ - 2 шт. - 450,00 грн;
спальний мішок літній - 20 шт. - 8500,00 грн;
костюм для захисту від води – 144 к-та – 36000,00 грн (а.с. 15, 38).
30.12.2016 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_2 прийнято наказ «Про призначення службового розслідування» № 1900, згідно якого тимчасово виконуючому обов`язки начальника розвідки – начальника розвідувального відділення штабу ОСОБА_3 наказано провести службове розслідування відносно відсутності висновків комісії відповідно до наказу від 09.09.2016 № 1275 щодо проведення службового розслідування по факту взлому та крадіжки зі складу речового майна військової частини – польова пошта НОМЕР_2 (а.с. 39).
04.01.2017 тимчасово виконуючим обов`язки начальника розвідки – начальником розвідувального відділення штабу ОСОБА_3 складено Акт службового розслідування за фактом відсутності висновків комісії на підставі наказу від 09.09.2016 року № 1275 щодо проведення службового розслідування по факту злому та крадіжки складу речового майна військової частини - польова пошта НОМЕР_2 . В Акті, зокрема, зазначено, що комісією в ході розслідування при опитуванні місцевих жителів було встановлено, що до крадіжки майна були причетні військовослужбовці військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , а саме старший солдат контрактної служби ОСОБА_1 та солдат 5-ї хвилі мобілізації ОСОБА_2 , який був демобілізований в липні 2016 року. Із пояснень старшого солдата ОСОБА_1 стало відомо, що на протязі травня - червня 2016 року солдат ОСОБА_2 організував і здійснював крадіжку речей з речового складу військової частини при допомозі старшого солдата ОСОБА_1 та декількох невідомих йому цивільних осіб. Крадені речі вони виносили за територію військової частини, вантажили у автомобіль який рухався у невідомому напрямку, які потім продавалися. Було з`ясовано, що до мобілізації солдат ОСОБА_2 проходив лікування від наркотичної залежності. Проникнення на речовий склад відбувалося неодноразово, біля 10 разів. Спосіб проникнення на склад був встановлений із пояснень старшого солдата ОСОБА_1 . Проникнення відбувалося шляхом відсунення шиферу на даху складу. 10 вересня 2016 року Конотопським міським відділом УМВС України в Сумській області було відкрито кримінальне провадження за №12016200080001805 (а.с. 41-44).
04.01.2017 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_2 прийнято наказ «Про результати службового розслідування» № 5, згідно якого, зокрема, встановлено вартість викрадених матеріальних цінностей відповідно інвентаризаційного опису втрат матеріальних цінностей від 20 грудня 2016 року становить 319481,00 грн та наказано: службове розслідування по даному факту вважати закінченим; відповідно до пункту 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» притягнути старшого солдата ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності та стягнути в дохід держави суму 1 597 405,00 грн (один мільйон п`ятсот дев`яносто сім тисяч чотириста п`ять гривень); згідно постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 року № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» встановити відшкодування винними особами у кратному співвідношенні до його вартості: п`ятикратний розмір; зі старшого солдата ОСОБА_1 здійснювати щомісячне утримання в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення до повного погашення нестачі; за неналежне виконання службових обов`язків у відповідності до пункту «в» статті 49   Дисциплінарного статуту ЗСУ притягнути старшого солдата ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності та накласти дисциплінарне стягнення – «сувора догана» (а.с.  45-47).
Згідно Довідки-розрахунку на утримання за речове майно, яке було вкрадено військовослужбовцем старшим солдатом ОСОБА_1 в грошовому вираженні станом на 01.09.2017 становить:
куртка (зимова) - 46 шт. - 22793,00 грн;
штани (зимові) - 23 шт. - 10522,50 грн;
куртка «канада» - 33 шт. - 55291,50 грн;
штани «канада» - 33 шт. - 32554,50 грн;
шкарпетки «голандія» - 30 пар - 1860 грн;
розвантажувальний жилет - 15 шт. - 12150 грн;
черевики з в/б чорні - 14 пар - 3990,00 грн;
плащ нейлоновий ПВХ - 2 шт. - 675,00 грн;
спальний мішок літній - 20 шт. - 12750,00 грн;
костюм для захисту від води – 144 к-ти - 81864,00 грн (а.с. 48).
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 «Про внесення змін до наказу від 04.01.2017» наказано абзац десятий наказу: «Вартість викрадених матеріальних цінностей відповідно інвентаризаційного опису втрат матеріальних цінностей від 20 грудня 2016 року становить 319481,00 грн», викласти в наступній редакції: «Вартість викрадених матеріальних цінностей відповідно інвентаризаційного опису втрат матеріальних цінностей від 20 грудня 2016 року становить 234450,50 грн» (а.с. 49).
Згідно Довідки Військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2019 № 390 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 09.09.2017 № 413 сума боргу за втрачене майно ОСОБА_1 становить 234450,50 грн, з грошового забезпечення військовослужбовця при звільненні утримано 11879,45 грн. Загальна сума боргу за громадянином ОСОБА_1 після звільнення з військової служби за контрактом становить 222571,05 грн (а.с. 50).
Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам скаржника, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 3 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-ХІV (далі по тексту – Статут, в редакції, що діяла на момент проведення службового розслідування), порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
На момент проведення службового розслідування підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначалися нормами Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР (далі по тексту – Положення № 243/95-ВР).
Згідно пункту 2 Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти.
Згідно з пунктом 4 Положення № 243/95-ВР відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
Розмір заподіяної державі шкоди визначається за фактичними втратами на підставі даних обліку виходячи з вільних оптово-роздрібних чи договірних цін, що діють на період розгляду питання про матеріальну відповідальність, а в разі відсутності таких даних - за цінами, що обчислюються в порядку, який визначається Міністерством економіки України.
Обчислення розміру шкоди, що підлягає відшкодуванню, провадиться з урахуванням зносу військового майна за встановленими нормами (пункт 16 Положення № 243/95-ВР).
Згідно з абз. 1, 2 пункту 17 Положення № 243/95-ВР командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини.
Так, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.
Абзацами 1, 2 пункту 18 Положення № 243/95-ВР розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності.

Розслідування проводиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту.
Пунктом 19 Положення № 243/95-ВР визначено, що розслідуванням повинно бути встановлено:
в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка;
якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду;
вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено;
умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду;
чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків;
ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами;
умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Як вбачається з матеріалів справи, 09.08.2016 начальником речового складу на ім`я заступника командира бригади з тилу було написано рапорт щодо виявленого факту протиправного потрапляння до складу військової частини ПП 0425 та нестачі майна.
09.09.2016 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_2 прийнято наказ «Про призначення службового розслідування по факту злому та крадіжки складу речового майна військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )» № 1275, згідно якого комісії у складі: голови – заступника начальника командного пункту ОСОБА_5 , та членів – заступника начальника фінансово-економічної служби – ОСОБА_6 , головного старшини – ОСОБА_7 , командира радіовідділення – ОСОБА_8 , наказано провести службове розслідування по зазначеному вище факту.
Згідно пункту 21 Положення № 243/95-ВР у висновку розслідування викладаються факти, встановлені відповідно до вимог пунктів 3 і 19 цього Положення, та пропозиції про притягнення винної особи (винних осіб) до обмеженої, повної чи підвищеної матеріальної відповідальності, а в разі необхідності - обґрунтування можливості зменшення суми, що підлягає стягненню з винного для відшкодування заподіяної шкоди.
До висновку додаються: письмові пояснення особи (осіб), яка притягається до матеріальної відповідальності; письмові пояснення інших осіб, причетних до факту заподіяння шкоди; акти ревізій (перевірок), інвентаризацій, накладні, витяги з обліково-видаткових книг і журналів та інші матеріали розслідування; довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Висновок підписується офіцером, який проводив розслідування. Всі матеріали розслідування подаються на розгляд командиру (начальнику) військової частини, який його затверджує у разі прийняття рішення про стягнення з винного встановленої шкоди.
Колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутній висновок комісії, що створена згідно наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 «Про призначення службового розслідування по факту злому та крадіжки складу речового майна військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )» від 09.09.2016 № 1275 для проведення розслідування згідно рапорту начальника речового складу від 09.08.2016.
Так, в матеріалах справи наявний наказ командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 «Про призначення службового розслідування» від 30.12.2016 № 1900, згідно якого тимчасово виконуючому обов`язки начальника розвідки – начальника розвідувального відділення штабу ОСОБА_3 наказано провести службове розслідування відносно відсутності висновків комісії відповідно до наказу від 09.09.2016 № 1275 щодо проведення службового розслідування по факту взлому та крадіжки зі складу речового майна військової частини – польова пошта НОМЕР_2 .

Аналізуючи вказані накази, вбачається, що предмет службових розслідувань, про які в них йдеться є різним – в першому випадку предметом є проведення розслідування згідно рапорту начальника речового складу від 09.08.2016, а в другому - відсутність висновків комісії відповідно до наказу від 09.09.2016 № 1275 щодо проведення службового розслідування по факту злому та крадіжки зі складу речового майна військової частини – польова пошта НОМЕР_2 .
В абз. 3 пункту 17 Положення № 243/95-ВР передбачено, що розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Як вбачається з матеріалів справи, рапорт щодо виявленого факту протиправного потрапляння до складу військової частини ПП 0425 та нестачі майна   начальником речового складу на ім`я заступника командира бригади з тилу було написано 09.08.2016. Наказ командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 «Про призначення службового розслідування по факту злому та крадіжки складу речового майна військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 )» № 1275 для проведення розслідування згідно рапорту начальника речового складу від 09.08.2016 було видано 09.09.2016, в той час як службове розслідування завершено 04.01.2017, тобто з порушенням строку, передбаченого в абз. 3 пункту 17 Положення № 243/95-ВР. Наказів про продовження вказаного строку позивачем до суду не надано.
Відповідно до пункту 22 Положення № 243/95-ВР військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини.
З матеріалами службового розслідування ОСОБА_1 був ознайомлений, що свідчить його підпис на Акті службового розслідування за фактом відсутності висновків комісії на підставі наказу від 09.09.2016 року № 1275 щодо проведення службового розслідування по факту злому та крадіжки складу речового майна військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 04.01.2017 (далі по тексту – Акт службового розслідування).
За висновками ревізії (перевірки), інвентаризації, органу дізнання, попереднього слідства або суду командир (начальник) військової частини в п`ятиденний термін з дня одержання такого висновку видає наказ про стягнення з винної особи відповідної суми (абз. 5 пункту 17 Положення № 243/95-ВР).
Абзацем 1 пункту 23 Положення № 243/95-ВР також передбачено, що командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.
Утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку) (абз. 1 пункт 25 Положення № 243/95-ВР).
Судом встановлено, що 04.01.2017 командиром військової частини – польова пошта НОМЕР_2 прийнято наказ «Про результати службового розслідування» № 5, згідно якого наказано у відповідності до пункту 14 «Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» притягнути старшого солдата ОСОБА_1 до підвищеної матеріальної відповідальності та стягнути в дохід держави суму 1 597 405,00 грн (один мільйон п`ятсот дев`яносто сім тисяч чотириста п`ять гривень); згідно постанови Кабінету Міністрів України від 2 листопада 1995 року № 880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» встановити відшкодування винними особами у кратному співвідношенні до його вартості: п`ятикратний розмір; зі старшого солдата ОСОБА_1 здійснювати щомісячне утримання в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення до повного погашення нестачі.
Норми Положення № 243/95-ВР передбачають три види матеріальної відповідальності:
обмежену, яку несуть військовослужбовці, зокрема за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними акта, за пошкодження, псування або втрату через необережність майна, виданого військовослужбовцям (розділ ІІ Положення № 243/95-ВР);
повну, яку несуть військовослужбовці за шкоду, заподіяну з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (пункт 13 Положення № 243/95-ВР);
підвищену, яку несуть військовослужбовці за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України (пункт 14 Положення № 243/95-ВР).
Із змісту зазначеного вище наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» 04.01.2017 № 5 вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до підвищеної матеріальної відповідальності - встановлено відшкодування винною особою у кратному співвідношенні до вартості майна у п`ятикратному розмірі та наказано стягнути в дохід держави суму 1  597  405,00 грн.
Крім того, слід зазначити, що згідно з абз. 2 пункту 23 Положення № 243/95-ВР у разі, коли шкоду заподіяно кількома особами, у наказі визначається точний розмір суми, що стягується окремо з кожної особи з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин.
І зі змісту Акту службового розслідування, і зі змісту наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» 04.01.2017 № 5 вбачається, що в ході розслідування було встановлено, що до крадіжки майна були причетні військовослужбовці військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , а саме старший солдат контрактної служби ОСОБА_1 та солдат 5-ї хвилі мобілізації ОСОБА_2 . Проте, із позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути завдану шкоду з позивача у повному розмірі прямої дійсної шкоди, хоча встановлено причетність двох осіб.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що до матеріальної відповідальності мало б бути притягнуто не тільки відповідача, а і іншу особу, яка визначена причетною до крадіжки майна.
Крім того, абзац 3 пункту 23 Положення № 243/95-ВР передбачає, що наказ доводиться до відома винної особи (винних осіб) під розписку. Наказ може бути оскаржено вищому командиру (начальнику) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. У разі, коли у місячний термін з дня закінчення розслідування винну особу до матеріальної відповідальності не притягнуто, відшкодування заподіяної державі шкоди провадиться шляхом подання позову до відповідного суду.

Однак, досліджуючи зміст наказу командира військової частини – польова пошта НОМЕР_2 «Про результати службового розслідування» 04.01.2017 № 5, судом не встановлено, що відповідач був ознайомлений з даним наказом. Інших документів, які б підтверджували   ознайомлення ОСОБА_1 із вказаним наказом позивачем до суду не надано.
При прийнятті рішення у даній справі суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 05.12.2018 у справі № 818/1688/16, в якій вказано, що спори щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень віднесено до розгляду в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанції по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст 241, 242, 250, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від  28 грудня 2020 року  - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 13 травня  2021 року.

Головуючий суддя	Л.Т. Черпіцька	
 Судді:	 О.Є. Пилипенко	
 	 Я.М. Собків